205 



fangede Sild til Eckernførde til Røgning. Under Røgnin- 

 gen ophænges Sildene gerne parvis, den ene med Hovedet 

 stukket ind gennem den andens Gællespalte og ud gen- 

 nem Munden. Ved de store bohuslånske, norske, island- 

 ske o. a. Sildefiskerier saltes det meste; den saltede Sild 

 gaar under forskellige Navne som „Spegesild", „Flomme- 

 sild", „Matjes", af hvilke de to sidste særlig betegner den 

 fede Ungsild. Mindre Sild og Halestykket af større bru- 

 ges ogsaa meget til Nedlægning i Hermetikindustrien (ofte 

 som „Sardin"). Den ferske Sild tilberedes hos os oftest 

 ved Stegning, men dens Anvendelse er i øvrigt mangfoldig. 

 Silden spiller en uhyre Rolle som et billigt Næringsmiddel 

 i talrige Lande. Men ved Siden heraf har den ogsaa sine 

 særlige kulinariske Opgaver; den berømte „White bait", 

 Hovedretten ved fine Middage i Greenwich og Blackwall, 

 er hovedsagelig fem — syv Centimeter lange Sildeunger 

 (desuden Brisling, Hundestejler, Kutlinger o. 1.), der fanges 

 i Themsen i Flodtiden om Foraaret og Sommeren og ste- 

 ges straks efter Fangsten; mere kendt hos os er Spege- 

 sildens særlige Anvendelse som forfriskende Morgenbid 

 „dagen derpå", og allerede Schonevelde berømmer i sin 

 Aar 1624 udkomne Bog om Slesvig og Holstens Fisk 

 Spegesilden som „celebre pridiånæ cråpulæ solåndæ anti- 

 phårmacum"*). Udover disse forskelligartede Anvendelser 

 til Menneskeføde benyttes Silden meget til Agn, og særlig i 

 ældre Tid, da Afsætningsforholdene var daarlige, og man ikke 

 kunde overkomme en bedre Nyttiggørelse af rigelige Silde- 

 fangster, kogte man Tran af Silden eller brugte den til 

 Gødning, ja de skaanske Heste blev hyppig fodrede med 

 Sild. Nu findes Fabrikker til Udvinding af Sildeolie af 

 ellers uafsættelige Sildemængder f. Eks. paa Island. 

 Sildefiskeriet er maaske mere end noget andet Fiskeri 

 præget af Ustadighed ikke blot i det daglige, men ogsaa 

 i Historiens Løb; der vindes og tabes endnu Formuer paa 

 Sildefiskeri og Sildehandel, og den ledende Stilling som 

 sildefiskende Nation er gaaet fra een Haand til en anden. 

 I sin Tid har Danmark huset et meget betydeligt Silde- 

 fiskeri, nemlig det bekendte skaanske Øresundsfiskeri. 

 Det skaanske Sildefiskeri nævnes allerede f. Eks. i Olaf 

 den Helliges Saga og i Knytlingesaga, og Saxo fortæller om 

 Sildens Mængde. Ejendommeligt er det at se, hvorledes 

 dette Fiskeris Betydning imidlertid ikke nær saa meget 

 afhang af Sildens Mængde som af Afsætningsforholdene; 

 da Hansestæderne (rimeligvis omkring Midten af det tolvte 

 Aarhundrede) begyndte at tage Del i Fiskeriet, svang dette 



') „En herlig Modgift til Bod paa Gaarsdagens Rus." 



