215 



Juni 1885 var en Mængde Sardiner i Lille Bælt, saa at flere 

 Tusinde kunde røgtes af et Bundgarn, hører utvivlsomt ind 

 under de kun altfor hyppig fejlagtige Fangstberetninger, 

 som Fiskeribladene har bragt. 



Sardinen er ligesom de foregaaende Sildearter en stime- 

 vis levende, pelagisk Vandrefisk. Dens Føde bestaar væsent- 

 lig af Vandlopper, Fiskeæg o. 1. fra Svævet, og den er me- 

 get graadig. Ungerne træffes nær Land, ligesom de voksne 

 udenfor Legetiden, men alle trækker ud paa dybere Vand om 

 Vinteren. Gydningen foregaar til Søs, men de udlegede 

 Fisk søger igen ind mod Kysten. Æggenes Antal anslaas 

 til c. 60.000. I Kanalen yngler den om Sommeren og først 

 paa Efteraaret, i Middelhavet derimod om Foraaret. Æg- 

 gene er pelagiske og har en Skal, der er meget rummelig 

 i Forhold til Indholdet. Væksten synes noget forskellig 

 hos Sardiner fra nordligere og sydligere Have, saaledes 

 at de første har en forholdsvis langsom Vækst i det første 

 Aar, men en forholdsvis stærk Vækst senere. Efter Skæl- 

 undersøgelser fra Cornwall er Gennemsnitslængden der 

 efter de forskellige Vækstperioders Afslutning følgende: 

 10,1, 16,3, 19,3, 21,2, 22,1, 22,6, 23,1, 23,5, 23,9, 24,2, 24,5, 24,8, 

 25,i og efter den fjortende Periode 25,4. Det første Aars 

 Vækst er stærkere end hos de foregaaende Arter. Fedt- 

 mængden er sparsom hos Sardiner under 14 cm, rigelig 

 hos dem paa 14,5—16 cm eller hos de store Individer af 

 0-Gr. og af I-Gr. Kønsmoden bliver Sardinen dels som 

 toaarig, dels som treaarig; de kønsmodne Fisk forlader 

 Ungfiskenes Stimer og slutter sig til de ældres; efter 

 disse Fisk (19—26 cm) drives ved Frankrig et særlig 

 Vinterfiskeri. Derimod gælder Sommerfiskeriet de umodne, 

 fede Ungsardiner (de største af 0-Gr., I-Gr. og en Del af 

 II-Gr.). I en Sardinæske paa 125 g er der alt efter Fiskens 

 Længde 33—35 Stkr. (9 cm), 18 Stkr. (12 cm), 10 Stkr. 

 (14 cm) og 3 Stkr. (20 cm). Ved Spanien og Portugal 

 bruges mest Snærpenot til Fiskeriet, men ved Frankrig 

 udelukkende Drivgarn; ved dette Fiskeri benytter man 

 sig af Sardinens Forkærlighed for Fiskerogn, idet der strøes 

 Rogn ud paa begge Sider af Drivgarnene, hvorved Sardi- 

 nerne lokkes op til Garnene og hildes i dem; der bruges 

 mest norsk Torskerogn, og det drejer sig om saa store 

 Mængder, at der i Aarene 1888—1909 indførtes 16—80.000 

 Tønder Rogn aarlig. Prisen var fra 25—112 Francs pr. 

 Tønde, og af Sparsommelighedshensyn blandes Rognen 

 derfor undertiden med Sand eller findelt Kød. 



Fiskeriet efter de forskellige, smaa Sildearter er utvivl- 

 som meget gammelt, og følgende tre Trin betegner dets 

 Udvikling: Fisken spises fersk — den saltes til Forhand- 

 ling — Fisken koges i Olie efter at have ligget en Tid i 



