229 



c. 500 kg aarlig. Ovenpaa denne Tilbagegang i den dan- 

 ske Karpeavl fulgte fra Halvfemsernes Begyndelse et nyt 

 Opsving, idet Karpeavlen paa ny har faaet Betydning, men 

 denne Gang ikke som Leverandør til Kongens og Adelens 

 Bord, men som Leverandør til Udlandet. Karpeavlens 

 nuværende Stade skal senere omtales; her skal blot næv- 

 nes, at der næppe med Sikkerhed mere lader sig paavise 

 Steder, hvor Karpen lever forvildet, umiddelbart nedstam- 

 mende fra gammel Tids Karper; i hvert Fald er der baade 

 i Hobro Vesterfjord og i Hejrede Sø, som støder op til 

 Maribo Sø, udsat Karper i nyere Tid, og ved Esrom Sø 

 har der for nylig været Karpedamme. Ikke sjælden fanges 

 der i Frivand Karper, som er undsluppet fra et eller andet 

 Dambrug (Fangster ved Glentholm, i Stubbe Sø, i Ribe 

 Aa). I de senere Aar er der udsat Karper i mange Søer 

 foruden de allerede nævnte Steder. 



Karpens Føde bestaar baade af Smaadyr og Plante- 

 stoffer. Som ung lever den ligesom andre Ferskvandsfisk 

 af forskellige Smaadyr, mest Dafnier og Vandlopper; som 

 ældre kan den, naar der er rigeligt dyrisk Svæv til Stede, 

 fortsætte med denne Levevis, men oftest vil den dog i 

 større eller mindre Grad søge sin Næring blandt Bundens 

 og Plantebæltets mindre Dyreformer (Orme, Krebsdyr, 

 Insekter, Snegle og mindre Muslinger); yderligere kan 

 den fordøje stivelsesholdige Frø o. 1., som den gerne tager, 

 hvorimod den ikke kan opløse Cellulose (Cellevæggene), 

 saa at friske Plantedele (Alger, Bladstumper) vistnok 

 mest passerer ufordøjede gennem Tarmen; at Karpen 

 ikke, som man hidtil havde ment, hovedsagelig lever af 

 Planteføde, paavistes af den bohmiske Karpeavler Josef 

 Susta (1888). Sin Føde bemægtiger Karpen sig ved en 

 ejendommelig Pumpebevægelse med Munden, der mulig- 

 gøres ved Tilstedeværelsen af den saakaldte „Karpe- 

 tunge", en af Fedt og Muskler bestaaende Pude, der sid- 

 der bagtil paa Ganen. Naar Karpetungen lægges mod 

 Gællebuerne, slutter den saa godt til disse, at den foran- 

 liggende Mundhule helt afspærres baade fra Svælget og 

 fra Gællehulerne; idet nu Mundpartiet med de meget be- 

 vægelige Over- og Mellemkæbeben skydes fremefter som 

 en Tryne, opstaar der et Undertryk i Mundhulen, og naar 

 Munden aabnes, strømmer Vandet ind medførende de faste 

 Næringsdele. Derpaa lukkes Munden, og den fremskudte 

 Tryne trækkes tilbage, medens Karpetungen hæves, saa 

 at Vandet nu presses fra Mundhulen ud gennem Gælle- 

 spalterne. Gællegitret er tilsyneladende grovt, men i Virke- 

 ligheden slutter det meget nøje sammen, saa at der sker 

 en skarp Filtrering af det gennemstrømmende Vand. Grove 

 Dele, Sand, Smaasten, Plantestængler o. 1. fastholder Kar- 



