243 



fisken allerede var indført 1691, lykkedes det 1730 at faa 

 den til at yngle; fra England spredtes Guldfisken over 

 hele Europa, og der opstod efterhaanden store Opdræt- 

 ningsanstalter for Guldfisk, saaledes i Oldenburg og paa 

 flere Steder i Frankrig, saasom i Omegnen af le Havre. 

 Omkring 1880 blev Tyskerne imidlertid udkonkurrerede 

 af Italienerne, der som Følge af det milde Klima kan faa 

 Guldfisken udfarvet i den første Sommer, medens det i 

 Mellemeuropa først lod sig gøre i den anden Sommer. 

 Guldfiskeavl har ogsaa været drevet hos os, men nu for- 

 synes vi mest med italienske Guldfisk. Det aarlige Ver- 

 densforbrug er meget stort; fra en Anstalt i Oldenburg 

 bragtes i sin Tid aarlig 300.000 Stkr. paa Markedet, og 

 Forbruget i de Forenede Stater anslaas til omkring to 

 Millioner Stkr. Nu er Guldfisken vel udbredt som Stue- 



Fig. 101. Guldfisk. (Efter Zoologia danica). 



fisk til alle civiliserede Egne, og adskillige Steder lever 

 den udsat eller forvildet i frie Vande, saaledes paa Mau- 

 ritius (Ile de France), hvor den er en yndet Spisefisk, og 

 i Portugals Floder. Til os er Guldfisken næppe kommet 

 stort før i Begyndelsen af det nittende Aarhundrede; den 

 levede efter Feddersens Fortegnelse (1879) i Damme ved 

 Strib, Nyborg og Slagelse, i den gamle botaniske Have og 

 i Haveselskabets Have, begge i København ; i Zoologia 

 danica nævnes, at den har ynglet ved Snoghøj og Slagelse. 

 Nu lever den bl. a. i Landbohøjskolens Havedam. 



I Levevis forholder den sig i fri Tilstand omtrent som 

 de foregaaende Arter. Den er ligesom disse sejglivet, og 

 den taaler forbavsende godt Indespærring i smaa Akvarier. 

 Under særlig gode Forhold skal den kunne yngle tre— fire 

 Gange aarlig i Akvarier. Under Kinesernes omhyggelige 

 Pleje har der udviklet sig de mærkværdigste Former af 

 Guldfisken. Rygfinnen kan være delt i en forreste og en 



16* 



