262 



2. Stæmskalle (Leuciscus grislågine 



Linné). 



(Feddersen: Squalius leuciscus; forskellige: 



Leuciscus vulgåris). 



Kroppen er forholdsvis langstrakt, og dens største 

 Højde gaar fra omkring 4 3 / 4 — 5 3 /4 Gang op i Totallængden. 

 Snudespidsen rager, naar Munden er lukket, noget ud 

 over Underkæbespidsen. Svælgtænderne sidder i to Ræk- 

 ker. I den inderste Række er der 

 .J^ e '_ /~\ ^ em ' * den yderste to eller tre Tæn- 



ft^fe^-" ''---•■ % der; paa de fleste af Tænderne er 

 SZtXpff -^*j8f Spidsen mer eller mindre kroget. 

 \ x -sjf y\^ Rygfinnen begynder ovenover Bug- 



1/' finnernes Rod. Gatfinnens Rand er 



svagt indadbugtet. Langs Sidelinien 



Fl béi ! af Stæmska V lS 8 " er der 48 ~ 54 SkæL Sidelinien er 

 (Efter Zoologia danica). fuldstændig. Farven kan være ly- 

 sere eller mørkere, men er i 

 Hovedsagen oventil mørk olivengrøn, paa Siderne sølv- 

 graa og nedentil hvid; Ryg- og Halefinne er grønlige, Bug- 

 finner og Gatfinne gullige, Brystfinnerne paa Indersiden 

 gullige, paa Ydersiden graalige; Øjets Regnbuehinde sølv- 

 hvid med gul Tone. 



R 9—10; G 11 — 12; Br 17—18; Bu 9^-10; H x + 

 19 + x. 



Stæmskallen bliver som Regel omkring halvanden — 

 to Decimeter lang, sjælden henimod tre eller endog mere. 

 Den har en lignende Udbredelse som Skallen, idet den 

 findes i det meste af Europa Nord for Pyrenæerne og 

 Alperne, hvor den dog foruden de samme Steder som Skal- 

 len ogsaa mangler i Skotland; desuden findes den i næsten 

 hele det europæiske Rusland til langt op i Guvernementet 

 Archangel og i Sibirien i hvert Fald til Floden Ob. I 

 Nordeuropa er dens Forekomst dog mere spredt og spar- 

 sommere end Skallens; i Finland gaar den næppe Nord 

 for 68° n. Br., hvorimod den i Sverige hovedsagelig er en 

 nordlig Art, der ikke findes sydligere end Goteborg, for i 

 Norge kun at findes i det sydlige. Den forekommer og- 

 saa i Østersøens Skærgaarde. Hos os kendes den kun 



