268 



sidste Navn findes allerede paa en Gravsten i Ringsted 

 fra Aar 1680. 



Guldrimten er indført hos os og ses ikke saa sjælden 

 i Lystdamme. Den er forholdsvis haardfør og har den 

 store Fordel, at den bevæger sig meget i Vandets Over- 

 flade, saa at den ses mere end Guldfisk og Guldsuder. 



4. Rudskalle (Leuciscus ery th roph thai - 



mus Linné). 



(Feddersen: Scardinius erythrophthålmus). 



Kroppens største Højde gaar i Reglen fra knap tre til 

 tre og en Tredjedel Gang op i Totallængden. Mellem 

 Bugfinnerne og Gattet er Bugkanten skarpt kølet. Snude- 

 og Underkæbespids rager lige langt frem, naar Munden er 

 lukket. Svælgtænderne sidder i to 

 Rækker. I den inderste Række er 

 der fem, i den yderste tre Tænder; 

 Tandkronerne er sammentrykte og 

 stærkt savtandede, og deres Spids 

 er mer eller mindre kroget. Ryg- 

 finnen begynder et Stykke bag den 

 Fig. 118. Nedre Svælg- lodrette Linie gennem Bugfinner- 

 ben af Rudskalle. Efter n J J 6 6 ^ 

 Zoologia danica). nes Rod °§ ender omtrent over Gat- 

 tet. Gatfinnen er svagt indadbuet. 

 Langs Sidelinien er der omkring 41 — 42 Skæl. Sidelinien 

 er fuldstændig og løber bagtil forholdsvis nær Bugkanten. 

 Farven er hos de voksne livligere end hos de tre fore- 

 gaaende Arter, men ligesom hos disse nogen Afveksling 

 underkastet; Ryggen er brungrøn eller flaskegrøn, Siderne 

 sølvhvide med gylden Glans, Bugen hvid med Sølv- eller 

 Guldskær; hvert Skæl har en større flaskegrøn Plet, og 

 disse Pletter danner tilsammen Længdestriber, særlig paa 

 Kroppens øvre Del, men desuden er der talrige, finere, 

 grønne Prikker; alle Finnerne er mer eller mindre røde, 

 og i hvert Fald Bugfinnerne og Gatfinnen er blodrøde eller 

 højrøde; Regnbuehinden er kraftig rød. 



