280 



Museum, og efter dem at dømme har Hvidskallen slet ikke 

 været nogen Spirlinus bipunctåtus, men snarere en eller 

 anden Brasenbastard. Før „Hvidskallen" igen fanges og 

 bliver undersøgt, lader det sig næppe afgøre, hvorledes 

 denne Sag forholder sig.] 



9. Brasenslægten (Abramis Cuvier). 



Formen er mer eller mindre høj og sammen- 

 trykt. Naar Munden er lukket, rager Snudespidsen 

 mer eller mindre ud over Underkæbens Spids. 

 Skægtraade mangler. En indre og ofte tillige en 

 ydre Række Svælgtænder paa hvert Svælgben. Fem 

 Tænder i den indre Række. Tandkronerne er 

 sammentrykte og furede paa langs ad Slidfladen; 

 deres Spids er stundom kroget, og der kan være 

 et Hak nær denne, men Slidfladens Kanter er i 

 øvrigt ikke tandede. Gatfinnen er lang og meget 

 længere end den korte Rygfinne. Der er ingen 

 tandet Straale foran i nogen af Finnerne. Skællene 

 er middelstore eller ret smaa, deres Kerne ligger 

 i Midten af Skællet eller i dets bageste Halvdel. 

 Skællene bøjer ikke over den skarpe Forryg eller 

 over Bugkanten mellem Bugfinnerne og Gattet, men 

 staar her Kant mod Kant. Sidelinien er fuldstæn- 

 dig og løber ikke i flere bølgeformede Bugter. 

 Tarmkanalen har omtrent Fiskens Længde. 



Til Slægten hører godt en halv Snes Arter fra Europa 

 og Asien. Af disse er kun to kendt her fra Landet, men 

 da der synes at være en ikke ringe Mulighed for, at to 

 andre Arter kunde forvilde sig til vore Farvande*), med- 

 tages fire Arter i den nedenstaaende Oversigt. 



*) Vildfarne Individer af de to Brasenarter, Abramis vimba Linné 

 og A. bållerus Linné, skulde man vel nærmest kunne vente at 

 træffe ved Bornholm eller i Præstø Bugt. A. vimba er ikke blot 



