302 



Hav og de nærmeste russiske Flodomraader fiskes om- 

 kring 4,2 Millioner Kilogram Malle; denne Fangst saltes 

 for en Del, og af Svømmeblærerne laves en stærk, men 

 uren „Husblas" (c. 16.000 kg aarlig). Russer og Tartarer 

 skal bruge Mallens Hud til Vinduesruder og smelte Tran 

 af den til Lamper. 



[2. Gruppen Siluridæ proterépteræ. 



Naar Snudeskægtraade findes, sidder de ved de bageste 

 Næsebor. Gællehudene er ikke forenet med Gællebroen; 

 selv om de er sammenvokset indbyrdes, forbliver deres 

 Bagrand dog fri. Fedtfinnen er altid veludviklet, omend 

 hyppig kort. Rygfinnen er fæstet længere fremme end 

 Bugfinnerne; den er kort og har ikke over tolv, korte 

 Straaler. Gatfinnen strækker sig langtfra over hele Ha- 

 lens Længde. 



Af de fem herhen hørende Underfamilier har den ene 

 (Am i urin a) en Art, som mulig er udsat hos os. 



1. Slægten Amiurus Rafinesque. 



Forreste og bageste Par Næsebor er fjernede fra hin- 

 anden, og det bageste bærer Skægtraade. Otte Skæg- 

 traade i alt. Ganebenene bærer Tænder. Rygfinnen har 

 en haard og stikkende Pig og seks bløde Straaler. Fedt- 

 finnen er middellang ligesom Gatfinnen. Bugfinnerne har 

 otte Straaler. Hovedet er ikke pladeklædt. 



Hertil hører et Dusin Arter fra Nordamerika og Kina. 



1. Dværgmalle (Amiurus cåtus Linné). 

 (Nitsche: Amiurus nebulosus). 



Farven er gulbrun. 



R 1 + 6; Bu 8. 



Dværgmallen bliver tre, sjælden halvfemte Decimeter 

 lang og naar en Vægt af indtil et Par Kilogram. Dens 

 Hjem er Nordamerika fra de store Søer til den mexikan- 

 ske Bugt, men den er i 1885 ført til Tyskland og i 1890 

 til Norge, og begge Steder synes den at holde sig og 

 yngle i det fri. Rimeligvis er den ogsaa udsat hos os. 

 Dværgmallen lever i Vande med blød Bund, ofte i Moradser. 

 Den er særdeles sejglivet, og i Frankrig og Belgien har 

 man derfor — tilsyneladende dog uden Held — forsøgt 

 at anvende den i iltfattige og forurenede Vande. Den har 



