318 



nu af alskens Dyr, der har en passende Størrelse. Som 

 lille tager den Smaasnegle, Orme, Tanglopper og lignende, 

 som ældre ogsaa Smaafisk, Rogn, Frøer, Flodkrebs (under 

 Skalskiftet) og Rejer; til Tider kan store Aal endog tage Æl- 

 linger og Rotter; Aadsler gaar Aalen gerne paa, og und- 



Fig. 146. Gul Aal. („Klæpaal"). Hoved 



og forreste Del af Kroppen set ovenfra. 



(Efter C. G. Joh. Petersen). 



tagelsesvis kan den tage Planteføde som opblødt Korn 

 og Brød. 



Naar Væksten er afsluttet, gennemgaar Aalen endnu 

 en Gang en betydelig Forandring i sit Indre og Ydre, idet 

 den fra Væksttidens „gule Aal" bliver til den voksne 

 „blanke Aal". De to Udviklingstrin kan skelnes fra hin- 

 anden paa følgende Kendetegn: 



Gul Aal: Kroppen er forholdsvis lav (naar ikke netop 

 Bugen er udspilet af Føde), saa at den største Højde endog 



Fig. 147. Gul Aal. („Klæpaal"). Hoved og 



forreste Del af Kroppen set fra Siden. (Efter 



C. G. Joh. Petersen). 



kan ligge fremme ved Baghovedet. Kroppen er temmelig 

 tynd. Tarmkanalen er veludviklet, og Aalen som Følge deraf 

 forholdsvis blød at tage paa. Gattet er udspilet. Paa Grund 

 af Tyggemusklernes stærke Udvikling er Hovedet udstaa- 

 ende ved Nakken. Snuden er nedtrykt og flad; hos 



