319 



nogle er den spids, hos andre bred, men de særlig 

 spidse er gerne Hanner. Øjnene er smaa, saa at Pandens 

 Bredde imellem dem er betydelig større end Øjets vand- 

 rette Tværsnit; de vender mere opad end til Siden, og ses 

 Hovedet fra oven, kan Mundvigene med Læberne næsten 

 altid skimtes udenfor Øjnene. Læberne er tykke. Brystfin- 

 nerne er forholdsvis afrundede og korte. Huden er forholds- 

 vis tynd, og Sidelinieporerne er ikke særlig iøjnefaldende. 

 Farven har intet paafaldende Metalskær; Ryggen er graa 

 eller brunlig, ofte faldende noget i det grønlige; Siderne 

 er lyst citrongule og Bugen ligesaa eller mathvid; Ryg- 

 finnen er omtrent som Ryggen, lidt lysere mod Randen, 

 Gatfinnen er hvid med gulligt Skær, Brystfinnerne er lyse. 

 Blankaal: Kroppen er forholdsvis høj og tyk. Ind- 



M 



Fig. 148. Blank Aal. Hoved og forreste Del af Kroppen 

 set ovenfra. (Efter C. G. Joh. Petersen). 



voldene fylder kun lidt, og Aalen er derfor forholdsvis 

 fast at føle paa; Gattet er aldrig udspilet, men „lukket". 

 Nakkepartiet gaar jævnt over i den trinde Krop. Snuden 

 er høj. Øjnene er blevet større, og ofte bliver deres 

 vandrette Tværmaal lig Pandens Bredde; desuden kommer 

 Øjnene til at vende mere til Siden, saa at de, naar Ho- 

 vedet ses fra oven, skjuler Mundvigene og Læberne. Læ- 

 berne er ikke saa tykke som hos de gule Aal. Bryst- 

 finnerne er forholdsvis lange og bagtil noget tilspidsede. 

 Huden er tyk, og Sidelinieporerne paa Krop og Hoved 

 træder tydelig frem. Farven faar et stærkt metallisk Skær, 

 idet der overalt, undtagen paa Finnerne, aflejres sølv- 

 skinnende Guaninkrystaller i Huden; paa Ryggen bliver 

 Farven oftest meget mørk, endog næsten sort; nedefter 

 følger et broncefarvet Parti med stærk Metalglans; det 

 kan mangle, men er oftest meget iøjnefaldende og stræk- 



