321 



Vande), men om Eftersommeren er de fuldt udviklede; 

 Forandringen maa derfor som Regel allerhøjest tage *U — 1 

 Aar; Farveforandringen, der er det sidste Trin, kan endog 

 foregaa paa nogle faa Uger. Blankaalen har sit Navn af 

 sit Metalskær; af den helt udfarvede Fisk er al gul Farve 

 forsvundet. 



Det var saa sent som i 1882, at der af Overretsprokura- 

 tor Leth fremsattes Iagttagelser over,at den gule Aal udvikler 

 sig til den blanke. Og Beviset for, at denne Forvandling fin- 

 der Sted,blev først givet (i 1893 og 1896) af Biologen CG. Joh. 

 Petersen. Omtrent samtidig udtalte Italieneren Bullo 

 samme Opfattelse (1894). Man havde hidtil holdt de gule 

 Aal og de blanke for forskellige Arter eller Former. Denne 

 Opfattelse er saa grundig lyst hjem, at ingen fiskekyndig 

 nu vil optage den igen. 



Derimod er der ogsaa i den nyere Tid dem, der tror, at 

 smalhovedede og bredhovedede Aal er forskellige 

 Arter eller Former. Dette støttes blandt andet paa, at en 

 italiensk Forsker har fundet tre Størrelsesgrupper blandt 

 Glasaalene, af hvilke Grupper (A, B og C) han ved Op- 

 dræt fandt, at den ene (A) var Hanaal, de to andre Hun- 

 aal, men saaledes at Gruppe B udviklede sig til forholds- 

 vis smaa, smalhovedede Hunner, medens Gruppe C blev 

 til større, bredhovedede Hunner. Det synes dog, som om 

 disse italienske Undersøgelser ikke er rigtige; hos os saa 

 lidt som andet Steds hårde tre Glasaalgrupper kunnet gen- 

 findes. Besynderligt vilde det ogsaa være, om der var to 

 vel adskilte Former (for ikke at tale om Arter) blandt Hun- 

 nerne, medens Hannerne var fælles. I Virkeligheden er 

 Forholdet vistnok det, at der er alle Overgange fra smal- 

 til bredhovedede Aal, og at Hunnerne, som bliver størst 

 og ældst, ogsaa viser størst indbyrdes Forskelligheder. 



Undertiden ses Aal, der paa en eller anden Vis af- 

 viger fra det almindelige. Saaledes kan der være et stærkt 

 udviklet Underbid som hos den store Aal, der fangedes 

 ved Saltbækvig i 1909 (se Side 308). Eller hele Fisken 

 kan være guldgul (Næstved, 25. Juni 1893) eller hvid 

 (Snekkersten, 12. December 1911; Nissum Fjord, Foraar 

 1913). Særlig i Limfjorden træffes ofte Aal, der er gule i 

 Kødet og derfor er usælgelige; Farven skyldes ikke nogen 

 Sygdom, men stammer fra Føden. Aal, der har gaaet no- 

 gen Tid i Ruse, kan blive lyseblaa eller graa paa Ryggen, 

 men den lyse Farve fortager sig hurtig, naar Fisken kom- 

 mer i Kvase. Holdes Aal længe i Fangenskab, kan de 

 faa mørke Pletter paa Bug og Sider, ja næsten blive helt 

 mørkegraa paa disse. AaJ med sygelig udviklede Ægge- 

 stokke er undertiden bleven anset for næsten gydefærdige 

 Aal (Rathke, 1850). Undertiden kan man af Aalen saa- 



C. V. Otterstrøm: Fisk II. 21 



