323 



langt flere Hanner blandt de Aal, der fanges i første Efter- 

 aarsmaanemørke, end blandt de senere fangede. Har 

 Aalen levet i Vande med daarlige Afløbsforhold, kan den 

 være nødt til at vente paa vandrige Tider for at slippe 

 ud; men ogsaa hvor der er stadigt Afløb, vandrer Aalene 

 fortrinsvis til særlige Tider, saaledes med Forkærlighed 

 under Tordenvejr. Kan Aalen ikke komme frem ad Vand- 

 vejen, griber den ikke sjælden til den Udvej at søge bort 

 over fugtige Enge og Marker; da Vandringerne som Re- 

 gel foregaar om Natten, kan det derfor ske, at man om 

 Morgenen kan træffe Aal i Havre- eller Ærtemarker i Nær- 

 heden af en Dam ; tidligere misforstod man Hensigten med 

 Nattevandringen og troede, at Aalen aad Ærter eller Ager- 

 snegle oppe i Marken. De fråde ferske Vande udvandrende 

 Blankaal naar efterhaanden ud til Kysterne; her træffer de 

 sammen med de Aal, der er blevet blanke i Havet, og alle 

 søger de nu Vejen mod Atlanterhavets Dyb. Ved vore Kyster 

 foregaar der derfor i Efteraarstiden et mægtigt Træk af 

 alle Aarets Blankaal ud mod Ynglepladserne. Men ikke 

 alene Østjyllands, Øernes og de mellemliggende Haves 

 Blankaal stræber ud gennem Skagerak; samme Vej søger 

 tillige Blankaalene fra hele Østersøen og fra alle de til 

 den løbende Floder. Delvis vistnok svømmende i Van- 

 dets Overflade vandrer Aalene om Natten udefter; Vind 

 og Vejr paavirker Vandringerne stærkt, og særlig har 

 Maaneskinnet Indflydelse, thi Aalen skyr Lyset og van- 

 drer derfor hovedsagelig i Maanemørkerne. De største 

 Træk af Blankaal foregaar i de to eller tre Efteraars- 

 maanemørker. Den vandrende Aal er forsigtig og undviger 

 alle mistænkelige Genstande; i Sverige har man brugt at 

 stille hvide Birkestokke i en Række og saaledes lede Aalen 

 hen mod Ruserne. At Aalen kan gaa højt i Vandet, iagttog 

 man i 1905 i Lille Bælt; fra biologisk Stations Damper 

 „Sallingsund" belystes Vandet med Projektør, og man saa 

 da en Del Aal drivende med Strømmen i Overfladen mod 

 Nord i den maanemørke Nat; da dette meddeltes i Avi- 

 serne, berettede nogle Fiskere kort efter, hvorledes de 

 d. 22. September 1905 mellem Kl. 1 og 2 om Natten ved 

 Lanterneskinnet saa flere Hundrede Aal gaa forbi de- 

 res Baad i Store Bælt, nogle dybere, andre højere i 

 Vandet, som paa det paagældende Sted var c. 40 Meter dybt. 

 At Aalene ikke altid følger Bunden (maaske ikke engang 

 overvejende), fremgaar ogsaa af, at der kan fanges mange 

 Aal i Ruser, som staar tæt bag andre Ruser; man har 

 derfor i de senere Aar forhøjet Ruseraderne, saa de naar 

 op over Vandet. Kortest er Vejen ud gennem Kanalen, 

 men nogle Aal gaar dog mulig Vejen norden om Skotland. 

 Den Hast, med hvilken Aalen vandrer, er maalt ved Mærk- 



21* 



