324 



ning af Blankaal, der udsattes i Sverige og Finland; se- 

 nere Genfangst viste, at Blankaalen ikke sjælden vandrer 

 mindst 15 km udefter daglig (17—30 Dage i Træk). 



Hvad Aalene foretager sig efter, at de er kommet 

 udenfor Skagen, ved vi meget lidt om. Der er fanget 

 nogle faa vandrende Aal i den -engelske Kanal, og de skal 

 have været forholdsvis langt fremme i Udvikling. Paa 

 samme Maade kendes der fra Messina Strædet forholds- 

 vis storøjede Aal, og blandt Hannerne kan man her finde 

 nogle, som har modne Partier i Sædstokkene. Men ude 

 fra Oceanet kendes der ingen voksne Aal*), skønt det 

 maa antages, at der til Stadighed er saadanne herude, idet 

 Hunaalens Æggestokke under Udvandringen endnu er saa 

 smaa, at man maa anse det for sandsynligt, at i hvert 

 Fald Hunnerne ikke yngler straks efter Udvandringen. 

 Man tror, som tidligere nævnt, at Legen foregaar om Vin- 

 teren, og tænker sig altsaa, at det (i al Fald for Hunnernes ved- 

 kommende) ikke skulde være Vinteren efter Udvandrin- 

 gen, men først den følgende. De udvandrede Aal kom- 

 mer ikke tilbage. Rimeligvis dør de alle efter at have 

 ynglet een Gang, men herom vides intet med Sikkerhed. 



Vi har nu fulgt Aalens Livskreds. Kun mindre Styk- 

 ker af denne er endnu ukendte. Den Mystik, der fra 

 Oldtiden, da Aristoteles lod Aalen „fødes af Dynd", indtil 

 vor Tid har omgivet Aalens Liv, er nu svundet, men er 

 kun veget for at give Plads for en Viden om Livsforhold, 

 saa forunderlige, at de næsten overtræffer Fantasiens Ud- 

 malinger. Forestillingen om, at der skal være noget hem- 

 melighedsfuldt ved Aalens Liv, er dog ikke blot hos os, 

 men viden om saa indgroet hos de fleste Mennesker, at 

 de kun modstræbende giver Afkald paa Tro til Fordel for 

 Viden. Det er omtalt, at man troede, at Aalen gik paa 

 Land om Natten for at æde Ærter. En anden udbredt 

 Forestilling blandt Nordens Fiskere var, at Aalekvabben 

 var Aalens Hun, en Tanke, der er udtrykt i gængse Navne 

 for Aalekvabben som Aalemoder, Aalekone og forskellige 

 andre mindre høviske. At den til den nyeste Tid frem- 

 satte Paastand, at Aalen i hvert Fald undtagelsesvis skulde 

 kunne yngle i Ferskvand, nu helt maa afvises, er jo tyde- 

 lig nok. Imidlertid sker det meget jævnlig, at Folk tror 

 at have fundet store Æg eller Unger i Aalen. Hermed 

 forholder det sig da altid saadan, at de fundne Æg 

 ikke ligger i Bughulen, men i Mave eller Tarm og er 

 Rogn af andre Fisk, som Aalen har slugt, medens de for- 

 modede Aaleunger er nogle aaleformede Snyltedyr (Rund- 



Dog er der engang fundet en 9 dm lang og 1,5 — 2 kg tung Aal i 

 Maven paa en Kaskelot fra Atlanterhavet ved Azorerne. 



