330 



Aal, men nu mest af Erhvervsfiskere; da Fisken nu er 

 varsom og bevægelig, kan det ikke hjælpe at stikke i Blinde; 

 Stangningen maa foregaa, naar det er blikstille, enten 

 om Dagen, „naar der er Bleg paa Fjorden", eller om Nat- 

 ten ved Blus; Lyset lokker ikke Aalen, tværtimod — den 

 maa stanges, inden den naar at flygte fra Skinnet, ved 

 hvilket den imidlertid bliver synlig. Væsentligst som 

 Lejlighedsfiskeri drives Glibfiskeri, der foregaar i Fjordene 

 og undertiden ogsaa i Aaerne, samt Fiskeriet med Tat, 

 der vist kun drives i Aaerne; Gliben er en Slags Brile 

 paa stift Træskelet og med to Skafter, af hvilke Glibfiske- 

 ren holder et under hver Arm, saa at han hurtig kan 

 vippe Gliben op af Vandet, naar han med den ene Fod, 

 som holdes mod Glibens Bagvæg, mærker en Aal stode 

 mod Nættet; Aalene jages hen mod Gliben af en anden 

 .Mand »eller Kvinde!, der genner dem ud af Plantevæksten 

 ved Hjælp af en rivelignende „Krøje"; Tatten bestaar af 

 en et Par Meter lang Silketraad, der er trukket paa langs 

 gennem Regnorme, hvorefter det hele er rinket op og 

 knyttet i Enden af en Haandline med Blylod; hugger 

 Aalen i Tatten, bliver den let hængende et Øjeblik i Silke- 

 traaden med sine Tænder og kan derfor med et rask Tag 

 trækkes ind i Baaden. Det egentlig betydende Aalefiskeri 

 drives imidlertid paa anden Vis, dels med Kroge, dels i 

 Vaad og dels i Ruser og andre Redskaber, i hvilke de 

 vandrende Aal selv skal søge ind. Krogfiskeriet foregaar 

 naturligvis i Aalens Ædetid, altsaa i den milde Aarstid, 

 og Krogene staar ude om Natten; tilmed skal de helst 

 røgtes inden Daggry, da Aalene ellers let slider sig løs 

 eller vikler sig selv og Linen fast i Plantevæksten; dette 

 Fiskeri bruges baade i fersk og i salt Vand og kan give 

 godt Udbytte, men udelukkende af gule Aal. Hildingsgarn 

 er uanvendelige til Aalefangst. Vaadfiskeri efter Aal bru- 

 ges ikke meget i de ferske Vande, men desto mer ved vore 

 Kyster, særlig paa Fjordene, hvor der i Sommertiden lig- 

 ger talrige Baade, som „driver" med Aalevaad; meget 

 bruges ogsaa Haandvaad, som trækkes ind til Kysten, og 

 ofte jages Aalene ind i disse Vaad, ved at der pulses i 

 Vandet med en Pulsestang. Endelig fanges Aalen under 

 sine Vandringer, særlig under Vnglevandringen i flere for- 

 skellige Slags Redskaber. I Havet bruges Ruser eller i 

 den nyere Tid Aalebundgarn; er de kun beregnede paa 

 Fangst af Blankaal, stilles de kun i Efteraarstiden ligesom 

 de saakaldte „Aalegaarde" (en ud fra Kysten gaaende „Rad" 

 af Sten, Pæleværk, Risfletninger eller lignende, der yderst 

 ender med en Rusei. Blankaalsruserne vender .Mundingen 

 mod Syd, thi Aalene søger jo mod Nord op mod Skage- 

 rak; i Limfjorden gaar dog nogle Aal mod Vest ud til 



