337 



Bugt (Nyland). Alle de Fangster, som kendes nøjere, 

 er altsaa skete i Tiden fra Oktober til April (15 Gange) 

 med Undtagelse af een fra Juni Maaned. Det er sikkert, 

 at Havaalen er taget adskillig flere Gange hos os end 

 de nævnte, men den maa dog nærmest betegnes som en 

 tilfældig Gæst i vore Farvande. 



Havaalen lever mest paa Klippebund fra Kysten ud 

 til en Dybde af et Hundrede Meter eller mere. Under- 

 tiden kan Havaalen træffes i Flodmundinger (Weser). Den 

 er en natlig Rovfisk og meget glubsk; særlig tager den 

 Fisk, Blæksprutter, Hummer og Krabber samt tillige Aads- 

 ler. Om Dagen ligger den oftest i Skjul; det sker da ikke 

 sjælden, hvor der er stærkt Tidevande, at den ligger ned- 

 gravet i Sand paa Steder, som ligger tørre under Ebben, 

 hvilket ikke skader den. Derimod siges den at være 

 meget ømfindtlig overfor Kulde. Ligesom Aalen kan den 

 bruge Halen til at udvide Sprækker med og undviger saa- 

 ledes ofte af Hummertejner, og den kan kaste sig ud af en 

 Baad, naar det lykkes den at gribe med Halen om Ræ- 

 lingen. Hos os spiller Havaalen ingen Rolle, men hvor 

 den er almindeligere, som allerede ved Englands Atlanter- 

 havskyst, gør den Skade ved at tage Fisk af Garnene, som 

 den bider itu, og Hummer af Tejnerne. Længere mod 

 Syd fiskes der mange Havaal. Kødet staar langtfra paa 

 Højde med Aalens; i Spanien og Portugal bruges det mest 

 til Suppe efter, at det er tørret og pulveriseret. Netop 

 fordi Havaalen er tilpas sjelden hos os og gerne antages 

 for at være en Kæmpeaal, ses den forholdsvis jævnlig 

 udstillet i Fiskehandlernes Vinduer, og Fangsten af den 

 nævnes tidt i Aviserne. 



I de senere Aar er man særlig gennem danske Under- 

 søgelser i Middelhavet og Atlanterhavet kommet paa det 

 rene med, at Havaalen gyder hovedsagelig, om ikke ude- 

 lukkende om Foraaret og om Sommeren, og at Gydningen 

 finder Sted, hvor der er meget store Dybder (2—3.000 m) 

 baade i Middelhavet og i Atlanterhavet; Æggene kendes 

 endnu ikke, men de mindste, kendte Larver (fra 9 mm) 

 træffes i de øverste Vandlag udenfor 2.000 Meter Kurven; 

 det synes, som om de omtrent 7 cm lange Larver er et 

 halvt Aar gamle, de omtrent 12 cm lange eet Aar gamle. 

 Endnu længere (12— 16 cm) Larver træffes fjærnt fra Yngle- 

 pladserne f. Eks. Vest for de britiske Øer, en enkelt Gang 

 endog i Kristiania Fjord; medens de yngste (prælepto- 

 cephale) Larver lever i Overfladens Vandlag, gaar de 

 egentlige Leptocephaler ogsaa i noget større Dybde 

 (100 — 200 m), men derimod vides det ikke, i hvilken Dybde 

 Æggene gydes. Som omtalt forkorter Larverne sig nu 

 under Forvandlingen og bliver til c. 9 cm lange Havaal. 



C. V. Otterstrøm: Fisk II. 22 



