72 



a Integumentet). Deres aiidun Eiule forlænger sig, i al Fald hos mange Sække. traadformig (Fig. ti, c); 

 Traadene fra flere Sække smelte sammen med hverandre til Dannelsen af lange, fine Fællestraade, der pas- 

 sere forover og uden Tvivl ere de Gange, hvorigjeunem Stavene uaa frem fra Stavcellerne i de fjernere 

 Uggende Dele af Legemet (Traadene ere dog paafaldende tynde, og noget indre Lumen i dem kan jeg ei 

 opdage; de have et homogent, lysbrydende Udseende.) Stavene (Fig. 7) ere lange, tynde, i Enderue 

 tilspidsede. Efter al Sandsynlighed ere de Neldestave. 



Om Gangliet se pag. 66. 



Horeorgauet (Fig. 4) ligger mod Gangliet, paa hvis forreste Flade findes en tilsvarende For- 

 dybning (Fig. 3; a Gangliet, b Horeorganet). Otolithen er seet fra Fladen kred.sformig, men seet paa 

 Kant regelmæssig smalt elliptisk. Den har komplet Formen af en Lindse. Af Smaastcnene, der .sidde 

 parvis fortil paa hver Side af Otolithen (Fig. 4, d), er den inderste i hvert Par størst, rundagtig med ind- 

 snevret Top, der rager ud mod Horeblærens Væg. De mindre yderste Smaastene ere langagtige, transver- 

 selt stillede og hænge med sin ene Ende sammen med de større. Om Smaastenenes Beskaffenhed iøvrigt, 

 om de eiendommelige Traade, der forbinde Otolithen med Horeblæren (Fig. 4, e, e) og om de fortykkede 

 Partier af Høreblærens Væg (Fig. 4 bb, bb) se pag. 15 f. 



Tarmen (Fig. 2, d, d) strækker sig forover til Gangliet og bagover til Enden af Legemet. Den 

 er dybt indskaaren i Lapper, især i Midtpartiet og bag dette, hvor Lapperne ere meget lange og smale. 

 Lapperne staa paa hver Side ligeoverfor hinanden. Tarmen er som oftest farvet og danner den eneste 

 pigmenterede Del af Legemet. I Almindelighed er den brun (Fig. 1), lysere eller mørkere, undertiden sor- 

 tebrun; hos nogle er den intens karmosinrød. 



De ovale Testikler (Fig. 2, e) ligge bagover helt til Sædblære-Regionen. Vasa deferentia ere 

 som almindelig en paa hver Side. Deres Grene gaa først sammen til en eneste Stamme nær ved Sædblæ- 

 ren. Denne sidste er tværstillet oval (Fig. 2, g, fig. 8, b) og modtager et vas deferens i hver Ende (Fig. 

 8, a, a); den udmunder med en ganske liden Udførselsgang midt paa sin Underside i Penis (se fig. 8, 

 b Sædblæren, c Penis). Penis (Fig. 2, h, fig. 8, c) er helt blød, ved Basis meget tyk og i hele sin Vidde 

 fæstet til Sædblæren, afsmaliier derpaa hurtig til et cylindrisk Rør, der er hageformig bøiet. Den minder 

 i sin Form om den hageformige, ved Basis opsvulmede Penis hos mange Dendrocoeler (Arten nærmer sig 

 utvivlsomt til Dendrocoelerne ved sin dybt lappede Tarm og ved de to Kjonsaabninger, hvoraf den kvinde- 

 lige ligger bagenfor den mandligc). Penis's vide Basaldel med sit store indre Lumen indeholder talrige, 

 uregelmæssig liggende Cythoder, bestaaende af fin accessorisk Kornsubstants (se fig. 8, c), der afsondres i 

 encellede Kjertler foran og paa Siderne af Penis (Fig. 8, f, f). Kjerteltraadene fra disse gaa dels mere 

 profund og udmunde i Penis's forreste Del, dels mere superficielt og udmunde først i den bagre Del af 

 Penis. Penis's rørformige Del har i Enden et eget klart, hyalint Udseende, ligesom om den kunde beståa 

 af haardere Substants; den er dog i Virkeligheden blød, kontraktil og omgiven af stærke Ringmuskler. — 

 Ved Muskelaktioner kan Penis strækkes lige bagud, saa Hageformen forsvinder. — Penis er indesluttet i et 

 stort, rundagtigt Hulrum (Fig. 2, i, fig. 8, d). Dens Vægge bøie sig opad og omkring og gaa over i Hul- 

 rummets Vægge, saaledes at kun den rørformige Del af Penis hænger frit ned i Hulrummet. Den mand- 

 lige Kjønsaabniug fører ud af Hulrummet (Fig. 2, k, fig, 8, e). 



Spermatozoerne ere forholdsvis korte, jevntykke, traadformige, med afskaaren Bagende. Forenden, 

 der løber ud i en Spids, er noget bøiet ud fra det øvrige Sædtraadlegeme, bærer to meget lange og yderst 

 fine Haar (smlgn. Sædtraadene hos M. protractilis, L. Graff ') og en Dendrocoel, Eurylepta cornuta, 0. Fr. 

 MilU. *) Paa et tidligere Udvikhngsstadium (Fig. 9, b) have Sædtraadene en lang, fin Hale. Endnu tidli- 

 gere ende de fortil i en liden Blære, ligesom et Hoved (den forsvindende Dannelsescelle for Spermatozoen); 

 saadanne har jeg seet i Mængde i Sædblæren; ogsaa disse Sædtraade have to lange Haar, udgaaende fra 



') Zeitschr. f. wiss. Zool. 1874, pag. 195, tab. XIV, fig. 8. 



') AbhaiuU. il. kanigl. Uesellsch. d. Wiss. zu Gottiugen, 14 Band, pag. '29, tab. I, fig. 9. 



