102 



kun en Række, som med den første Afdeling af de elektronegative Stoffer danne 

 Salte, med den anden Baser og med den 3die „Alliager". 



Haloidsaltene danne i fuldkommen Overensstemmelse med Amfidsaltene baade 

 basiske og sure Salte. De basiske bestaa af det elektropositive Metals Oxj'd forenet 

 med dels Haloidsalt, men altid saaledes, at Oxydulet forenes med Chloruret og 

 Oxydet med Chloridet. De sure Salte ere Forbindelser af Haloidsaltet med dets 

 Brintsyre. 



Ogsaa de amfigene Stoffer danne Brinlsyrer, men de forene sig med Metalilter 

 ikke til et Salt men til en Amfidbase (f. Ex. Svovlkalium), der igjen kan forenes 

 med Brintsyren til et Salt (Sulfhydral): „Här är en skarp och bestämd grans emellan 

 Saltbildares vätesyror och Basbildares vätesyror, hvilka således utgöra 

 tvenne särskilta klasser, af hvilka de förre icke ingå i de salter, åt hvilka de gifva 

 upphof, då deremot de sednare såsom syror förena sig med den basis, de bildat." ') 



Men uagtet Berzelius saaledes skarpt skelner mellem Amfid- og Haloidsalte, 

 indrømmer han dog, at: „Consequent borde också amphidsalterna belraktas såsom 

 frambrakte ej allenast af en basis och en syra, utan också såsom uppkomne af en 

 eleklropositif metall förenad med en sallbildare, sammansatt af två elektronegativa 

 kroppar", altsaa som Dulong antog. Begge disse Anskuelser gaa parallelt, begge 

 „kunna vara och äro troligen lika riktiga", men den sidste har det imod sig, at den 

 sammensatte Saltdanner kun i meget faa Tilfælde har kunnet fremstilles.-) 



Samtidig blev imidlertid de Anskuelser, Dulong havde skitseret, — det maa i 

 høj Grad beklages, at hans Arbejde, saavidt vides, aldrig er blevet offentliggjort fuld- 

 stændigt — udviklede med stor Klarhed af Thom. Clahk i Forelæsninger, han 1826 

 — 28 holdt ved Glasgow Mechanics Institution. Men heller ikke disse Forelæsninger 

 blev offentliggjorte. Der foreligger kun nogle Tabeller, som blev trykt til Oplysning 

 for Tilhørerne, om de Formler, han anvendte. Disse Tabeller ere optrykte af 

 J. J. Griffin-') og ere højst mærkelige. Formlerne vise, at Clark har gjennemført 

 Brintsyretheorien med stor Konsekvens. Han skriver saaledes Svovlsyre SO, O; H 

 (S=8, = 8, «=■■.'), Salpetersyre NO, O, O; H (N = 7), Chromsyre CrO, 0;H{Cr=U), 

 Oxalsyre CO, O; « (C = 6) , Kaliumsulfat SO, O; /v (A' = 20) , surt Kaliumsulfat 

 SO, O; K ,50, 0; H, Aluminiumsulfat SO, O; Al, SO, O; Al; SO, O (Al == 7). Kun for de kul- 

 sure Salte synes han at være inkonseqvent. Han skriver saaledes Natriumcarbonat 

 CO, O ; NaO,Na ri^H.,0 {Na = 12) og paa samme Maade alle andre Carbonater f. Ex. 

 CO,0;CaO,Ca(Ca=lO). Vand skriver han HO,H, Natron NaO,Na. For Alkali- 

 hydraterne findes ingen F^ormler, lige saa lidt som for Fosforsyre og Fosfater. 

 Men for andre Forbindelser findes højst mærkelige Formler, som synes at foregribe 

 langt senere Tiders Anskuelser. Alkohol skrives saaledes: HO,CH,H; CH,H,H, Myresyre 

 H,CO,0;H, Eddikesyre CHHH,CO,0:H, Ravsyre CH, H ; CO, O; H. 



') Ibid. S. 242. 



=) Berz. Årsberatt. 1826, S. 187. 



') Griffin: Cliemical Recreations and Romance of Chemistry, Glasgow, 1834, 12" og Gbiffin; 

 The radical Theorj' of Chemistry. London, 1858, 8". 



