103 



Det juste-milieu, hvormed Berzelius søgte at forsone de stridende Meninger, 

 var langt fra at vinde almindeligt Bifald. De Ideer, som Gay-Lussac havde egentlig 

 mere antydet end udviklet, kom atter frem i klarere Form, og man kunde ikke 

 finde sig i den Inkonseqvens, Bekzelius' Adskillelse af Haloid- og Amfidsalte vilde 

 indføre i Kemien. Allerede i Slutningen af 1826 fremhævede v. Bonsuorff i et Brev 

 til Gay-Lussac') den store Lighed, der fandtes mellem Chlor, Jod o. s. v. paa den 

 ene, og Ilt paa den anden Side baade i de Forbrændingsfænomener, der fremkaldtes, 

 og i deres Evne til at danne luftformige Forbindelser, og fandt det derfor naturligt, 

 at ogsaa Chlor og Jod med elektronegative Stoffer dannede „composés analogues aux 

 acides" og paa den anden Side med elektropositive Metaller „composés analogues 

 aux bases salifiables." Han finder denne Tanke bekræftet ved, at Kvægsølvchlorid 

 reagerer tydelig surt paa Lakmustinktur, men at den røde Farve forsvinder ved 

 Tilsætning af Chloriderne af Kalium, Natrium, Lithium, Baryum, Strontium, Calcium, 

 Magnium, Yttrium, Cerium, Mangan, Nikkel, Kobalt o. fl. Han fremstillede en Del 

 krystallinske Salte, hvori Kvægsølvchloridet aabenbart var Syre og det elektropositive 

 Metals Chlorid fungerede som Base, og som reagerede neutralt. Han finder derfor 

 Føje til at kalde Kvægsølvchlorid „acide chlorohydrargyrique" og dets Salte „chloro- 

 hydrargyrates". Platinchlorid og Palladiumchlorure have givet ham lignende Resul- 

 tater, og han har ogsaa fremstillet enkelte Jodohydrargyrater, og han mener, at de 

 talrige Forbindelser, Berzelius i de sidste Aar havde fremstillet af Silicium-, Bor-, og 

 Titanfluorid med elektropositive Metallers Fluorider sikkert maatte opfattes fra samme 

 Synspunkt. I sin fuldstændige Afhandling-) udvikler v. Boxsdorff disse Ideer 

 videre og fremhæver, at da Haloidforbindelserne af de elektropositive Metaller i 

 dette System fungere som Baser, burde de ogsaa reagere alkalisk. Vel forandre 

 Chlorkalium og Chlornatrium, selv om deres Opløsninger indtørres paa Fernambuk- 

 papir, aldeles ikke dettes Farve, for Chlorbaryum og Chlorstrontium er Indvirkningen 

 næppe kjendelig, men Chloriderne af Calcium, Magnium, Mangan og Zink vise ganske 

 tydelig Reaktion efter en halv eller en hel Dags Indvirkning. Han mener at finde 

 Grunden hertil i, at Chlorkalium og Chlornatrium krystalliserer vandfrit, medens 

 Vand er nødvendigt til alle disse Farvereaktioner. Bromider af Calcium, Magnium, 

 Mangan og Zink reagere ogsaa svagt alkalisk. Jodkalium, Fluorkalium og Fluor- 

 mangan vise endogsaa stærk alkalisk Reaktion. En Antydning af, at ogsaa Chlor- 

 natrium kan optræde som Base, saa v. Bonsdorff ogsaa deri, at Druesukker, der 

 ved at forbinde sig med Kalk tydelig viser Syrekarakter, danner en krystallinsk 

 Forbindelse med Kogsalt. I Overensstemmelse med sin hele Betragtningsmaade 

 antager han ogsaa, at ligesom de lavere Ilter af flere Metaller ere Baser, de højere 

 Syrer, saaledes maa ogsaa f. Ex. de lavere Chlorider kunne optræde som Baser, 

 overfor de højere som Syrer, og finder en Antydning deraf i, at Kalomel opløser 

 sig i Platinchlorid, dog har han ikke undersøgt dette Forhold nøjere. Men omtrent 



') Ann. chim. phys. 34, 142. 



•-) K. Vet. AUad. Handlingar 1828, S. 174 og 1830 S. 117. 



