105 



Ogsaa Liebig ^) mente oprindelig ligesom v. Bonsdorff, al Forbindelser af 

 elektronegative og elektropositive Chlorider burde betragtes som Salte og ikke som 

 Dobbeltsalte, men uagtet han fandt, at Cyansølv og Cyankvægsølv overfor Cyankalium 

 mere forholdt sig som Syrer end Svovlarsen overfor Svovlkalium, mente han dog 

 at maatte opgive hin Tanke, fordi Forbindelser som 2HgCl,-\-HgJ.,, HgCi]^-\~ KJ, 

 en Forbindelse aï Hg(N0,X+HgJ.2, Wöhleh's AgN0.^+2AgCy ogAgNO.., HgCi].,^AH.,0 

 vanskelig lode sig forene med en saadan Forestilling. Især mener han, at det vil 

 være umuligt at betragte KClArMgCl.^-^&H^O under et andet Synspunkt end K.ßO^ 

 -^MgSO^ + dHß. 



Skjøndt Gay-Lussac, foranlediget af Berzelius' Undersøgelser af de jernholdige 

 Cyandobbeltsalte, ganske i Dulong's Aand betragtede Ferrocyansaltene som afledede 

 af „un véritable hydracide dont le radical serait formé de 1 atome de fer el de 3 at. 

 cyanogène" ") og kaldte dette Radikal „cyanoferre", kan der dog ingen Tvivl være 

 om, at han ganske delte Boullay's Anskuelser m. H. t. Haloiddobbeltsalte. Den 

 Opfattelse, Boullay havde gjort gjældende om Salte som Forbindelser af 2 sammen- 

 satte Legemer, stemte jo ganske med den, Gay-Lussac selv havde fremsat i sit 

 Arbejde om Jodet og yderligere præciseret Aaret efter (se ovenfor S. 97). Men en 

 anden Konseqvents af denne Opfattelse var, at de enkelte Chlor-, Brom- og Jod- 

 metaller kun i Opløsning i eller forbundne med Vand vare at betragte som Salte, 

 nemlig som Forbindelser af Brintsyrerne med Baser. Berzelius havde jo tidligere 

 stærkt hævdet en saadan Opfattelse af Svovlalkalimetallernes vandige Opløsninger, 

 men i sin Afhandling om Flersvovlalkalimetallerne ganske opgivet den, og Gay- 

 Lussac havde ogsaa paa dette Punkt sluttet sig til ham, idet han nu ligesom 

 Berzelius betragtede Svovlkalium som en Svovlbase. der med Svovlbrinte forbandt 

 sig til et virkeligt Salt. '') Men en videre Undersøgelse af Svovlsaltene førte jo Berzelius 

 til at opfatte Haloidmetallerne som virkelige Salte, og han rejste nu. Spørgsmaalet, om 

 der overhovedet existerede brintsure Salte i Gay Lussac's Forstand. Ad Erfaringens 

 Vej, mente han, kunde dette Spørgsmaal aldrig afgjøres, men er det tænkeligt, at 

 en saa fuldstændig neutral Forbindelse som Chlorkalium har Tendens til at sønder- 

 dele Vand, og at en Proces, hvor Kalium forener sig med Ilt, Chlor med Brint og 

 Kali med Saltsyre skulde foregaa ikke blot uden Varmeudvikling, men endog under 

 Varmebinding'? Man vil indvende, at dog Ammoniaksalte uomtvistelig ere brintsure 

 Salte, men den Indvending falder bort ved at betragte disse Salte som Ammonium- 

 forbindelser, der jo ogsaa vise de stærkeste Analogier med Kaliumforbindelserne. ^) 

 Der er desuden ikke større Forskjel paa fast Kogsalt og en Kogsaltopløsning end 

 paa fast Salpeter og en Salpeteropløsning, hvorimod man ved at antage, at Kogsalt- 

 opløsningen indeholder saltsurt Natron maa antage, at der er større Forskjel paa 



1) Schweigg. .lahrb. der Chem. u. Phys. 49, 251 (1827). 

 -') Ann. chim. phys. 22, 322 (1823). 

 S) Ibid. 30, 24 (1825). 

 *) Berz. Jb. 6, 187. 



I). K. I). Viileiisk. SelsU. Ski-., naturviilc-nsk. og niiithein. Afd., 8. R:eUke. II. I. 14 



