1Ü7 



Ilt og var CrOfil.^, opløst i Vand danner en Dobbeltsyre og altsaa ikke kan være 

 en Forbindelse af metallisk Chrom og Chlor. 



Det er fremdeles muligt med Schnaubert's Tlieori at forklare Ammoniaksalle 

 uden Hypothese. Rose ') gjor ogsaa opmærksom paa, at Fosforbrintens Forbin- 

 delser med Brom- og Jodbrintesyre ikke harmonere med Berzelius's Opfattelse 

 af Ammoniaksaltene. Ogsaa Plantealkaloidernes Forbindelser med Syrer forklares 

 efter Schnaubert uden Hypothese, medens Berzelius-) antager, at enten Brintsyrens 

 Brint forener sig med Alkaloidet til et sammensat Ammonium, eller at den forener 

 sig med Alkaloidets Ilt til Vand og saaledes reducerer Alkaloidet til et sammensat 

 Metal. I begge Tilfælde forener det halogene Stof sig med det dannede Metal lil et 

 Haloidsalt uden eller med Vand. Mod den første Antagelse taler dog, at vi ingen 

 Erfaringer har for Existensen af et saadant sammensat Ammonium, mod den sidste, 

 at da Alkaloidernes Iltmængde ikke som ved de uorganiske Baser svarer til Syrens 

 Brintmængde, maa der enten blive Ilt tilbage i Alkaloidet, som ikke mættes af 

 Syrens Brint, eller Brint i Syren som Alkaloidets Ilt ikke kan mætte. Af andre 

 Forhold, som stride mod Berzelius' Salttheori, fremhæver Schnaubert, at Tellur- 

 kalium efter Berzelius opløses som saadant af Vand, og at Telluret udskilles ved 

 Luftens Adgang, idet Kalium iltes af Luftens Ilt. Men da Kalium iltes langt lettere 

 af Vand end af Luft, især naar der er et Stof tilstede, der som Tellur kan forene 

 sig med Brint, er det langt sandsynligere, at der ved Opløsning af Tellurkalium i 

 Vand dannes tellurbrintesurt Kali, og at Tellurbrinten iltes af Luftens Ilt ligesom Svovl- 

 brinte. Efter Berzelius maa man ogsaa antage, at naar Metaller opløse sig i Iltsyrer 

 under Brintudvikling, er det Vandet, men at naar de opløse sig i Brintsyrer, er det 

 Syren, som dekomponeres. Naar man blander Chlorsilicium med Vand, sønderdeles 

 begge, der dannes Saltsyre og udskilles Kiselsyre. Af Fluorsilicium skal derimod efter 

 Berzelius kun '/s af Fluoridet sønderdeles til Kiselsyre og Fluorbrinte, hvilken 

 sidste da skulde forene sig med det udekomponerede Fluorid. Konseqventere er 

 det dog at antage, at Processerne ere analoge, at alt Fluorid dekomponeres og at 

 der dannes Kiselsyrefluorbrint, H^F^-^SiO^. ") Graham havde fundet, at renset Ben- 

 kul fælder alt Sølv af en Oplosning af Chiorsølv i Ammoniak. Da en saadan Op- 

 løsning efter Schnaubert indeholdt saltsurt Sølvilte, var dette ganske naturligt, idet 

 Kullet reducerede Sølviltet. Men med Berzelius' Opfattelse, at Chlorsølvet fandtes 

 som saadant i Opløsningen, var det ikke let at forstaa, at Kullet skulde have større 

 Affinitet til Chlor end Sølvet. Blandes Opløsninger af Kobbervitriol og Kogsalt, 

 bliver Vædsken grøn under Dannelse af Kobberchlorid. Indeholder Kogsaltopløs- 

 ningen saltsurt Natron, sker herved en almindelig Dobbeltdekomposition. Men inde- 

 holder den Chlornatrium, bliver Sagen vanskeligere, da Chlor har en langt stærkere 

 Tiltrækning til Natrium end til Kobber, da Natriumchlorid og Kobberilte ikke virke 



■) Pogg. Ann. 24. 340. 

 ■-) Lehrbuch, 3. 243. 



") Dengang ansaaes Kiselsyreanhydrid for SiO^, og Schnaubert betragter det i Lighed med Zirkon- 

 jord som en svag Base, der staaer paa Overgangen til Syrerne. 



14* 



