108 



paa hinanden, og da Svovlsyren ved sin Forbindelse med Kobberilte er forhindret 

 i at virke som saadan paa Kogsaltet. 



Som Forhold, der talte for Existensen af brintsure Salte, fremhævede L. 

 Gmelin') ogsaa følgende. Fosforkalium sønderdeles af Vand til Fosforbrinte og Kali, 

 hvorfor skulde da ikke Svovlkalium senderdeles paa samme Maade? Den eneste 

 Forskjel er, at Svovlbrinte forener sig med Kali, medens Fosforbrinte, som 

 ingen Affinitet har til Kali. udvikler sig luftformig. — Uagtet Ilt gjælder for mere 

 elektronegativt end Chlor, er Kali en stærk Base, Chlorkalium neutralt. Denne 

 Besynderlighed forklares, naar Chlorkalium i vandig Opløsning opfattes som saltsurl 

 Kali, idet den stærke Syre neutraliserer den stærke Base. — Ved fuldstændig Afdamp- 

 ning af Opløsninger af Magnesia eller Lerjord i Saltsyre blive Ilterne tilbage, medens 

 Saltsyren gaaer bort. Ved at antage, at Opløsningerne indeholde Chlorider, maa man 

 dog indrømme, at de ved en vis Koncentration spaltes i Ilte og Syre. 



Mod Theorien om de brinlsure Salte indvendte Wilson -), at hvis Guldchlorid, 

 opløst i Vand, indeholdt AuO^-~3HCl, maalte det samme gjælde Guldbromid. Men 

 naar man blander en Opløsning af Guldchlorid med Brombrinte, dannes mørkerødt 

 Guldbromid og Saltsyre, som kan fradeslilieres. Det viser, at Opløsningen ikke 

 indeholder Aii0^^3HCl, thi Saltsyren er en langt stærkere Syre end Brombrinten. 

 Opløsningen maa tvertimod indeholde AuCl^, og den stærkeste Saltdanner forener 

 sig som Følge heraf med det stærkeste elektropositive Radikal, Brint, den svageste. 

 Brom, med det svageste elektroposiiive Radikal, Guld. Dette Bevis har faaet Lov 

 til at gjælde, skjøndt det i Virkeligheden ikke kan benyttes. Efter Theorien om de 

 brintsure Salte er nemlig en 0[)losning af Brombrinte nødvendigvis HBv - HJO, en 

 Haloidsyre eller, om man vil, et Haloidsalt med Vand som Base. Bringes dette 

 sammen med Haloidsaltet AuOg-j-Sf/C/, gaaer naturligvis som sædvanlig den stærkeste 

 Syre, Saltsyren, til den stærkeste Base, Vand, og den svageste Syre til den svageste 

 Base. Imidlertid traadte denne Side af Gav-Lussac's Lære snart i Skygge for andre 

 theoretiske Spørgsmaal, som i den nærmest følgende Tid fængslede alle Kemikeres 

 Opmærksomhed, og blev aldrig almindeligere antaget paa Grund af den komplicerede 

 Maade, hvorpaa den forklarede mange Processer. Naar saaledes Svovlantimonsvovl- 

 natrium opløses i Vand, skulde Opløsningen indeholde 3(NaO, f/S)4- (SfcOj + oHS). 

 Ved den tilsvarende Arsenikforbindelse vilde her desuden fremkomme den Vanske- 

 lighed, at i AsO-^-\-bHS Arseniksyre skulde optræde som Base overfor Svovlbrinte, 

 skjøndt den jo er en langt stærkere Syre. 



Derimod vandt den Side af Gay-Lussac's Anskuelser, som v. Bonsdorff og 

 BouLLAY havde fremhævet, større Bifald og understøttedes fra flere Sider. Peligot •') 

 fremstillede saaledes en Forbindelse A'C/4-2Cr0.j, som han ansaa for analog med 

 ÄO + 2Cr03, og H. RosE^) lignende Forbindelser af Chloralkalimetaller med vandfri 



1) Handb. d. Chemie. 4. Aufl., 1, 469 Il84'i). 



•') Tlie Atlienæum 1839, 674; Berz. Årsber. 1840, 104. 



3) Ann. chim. phys. .52, 267 (1834). 



^) Pogg. Ann. 38, 117 (1837). 



