99 



forfægtede. Det er derfor let at forstaa, at Daw's Betragtninger ikke paa den Tid 

 kunde blive ret forstaaede eller vurderede, ja selv den senere saakaldte Binærtheori 

 refererede sig bestandig, skjøndt med Urette, til Davy som sin Ophavsmand. Som 

 Griffin') i denne Anledning meget rigtig bemærker, siger Davv ikke, at Kalium- 

 chlorat er K-'^CIO^ eller Salpeter K-'rNO,,. Hvad han siger, er, at disse Salte ere 

 C/-(-A'-(-Ou og Ä^+iV+Og: „He says also, that the chlorates are triple compounds, 

 not that they are binar compounds." 



Men paa den Tid, vi her behandle, var Dualismen aldeles eneherskende i Ke- 

 mien og vandt fornyet Styrke, da Berzelius 1811, bl. a. støttet paa Forsøg, han selv 

 og Hisinger allerede i de første Aar af Aarhuiidredet havde foretaget over Saltenes 

 Sønderdeling af den galvaniske Strøm-), udviklede sin elektrokemiske Theori. Denne 

 forandrede aldeles ikke de da almindelig antagne Anskuelser om Forbindelsernes 

 Konstitution, men præciserede meget bestemt det dualistiske Princip og begrundede 

 det ved at udlede den kemiske Affinitet af Stollernes modsatte elektriske Egenskaber. 

 Alle kemiske Forbindelser beroede paa 2 modsatte Kræfter, positiv og negativ Elek- 

 tricitet, og enhver Forbindelse var sammensat af 2 Bestanddele, der forenes ved 

 deres modsalte elektriske Karakter. Deraf fulgte, at ethvert sammensat Legeme, 

 det indeholde forresten saa mange Bestanddele, det vilde, maatte kunne deles i 2 

 Dele, hvoraf den ene er positiv, den anden negativ elektrisk. Saaledes bestod det 

 svovlsure Natron ikke af Svovl, Ilt og Natrium, men af Svovlsyre og Natron, der 

 hvert for sig lod sig spalte i en elektropositiv og en elektronegativ Bestanddel. 

 Paa samme Maade kunde Alun ikke anses sammensat umiddelbart af sine enkelte 

 Bestanddele, men maatte betragtes som en Forbindelse af den elektronegative 

 svovlsure Lerjord med det elektropositive svovlsure Kali-'). Men Syrernes elektro- 

 negative Egenskaber udleder Berzelius ikke som Lavoisier af et ejendommeligt 

 principe acidifiant, men af deres elektropositive Bestanddeles Unipolaritet. Et 

 Ilte forholder sig i Almindelighed elektronegativt overfor andre Ilter, naar dets 

 Radikal forholder sig elektronegtivt overfor disses Radikaler og omvendt. Saa- 

 ledes er Svovlsyren elektronegativ overfor alle Metalilter, fordi Svovl forholder 

 sig elektronegativt overfor alle Metaller. „Denne Kjendsgjerning, hvis Aarsag vi 

 ikke kunne forklare, berigtiger et falsk Begreb om „principium aciditatis", for 

 hvilket den antiflogistiske Theori ansaa Ilten. Vi have nu fundet, at delte Princip 

 ligger i Syrernes Radikal, og at Ilten spiller en saa indifferent Rolle derved, at 

 den lige saa godt indgaaer i de stærkeste Baser o: de elektropositive Ilter som i 

 Syrerne o: de elektronegative Ilter.'' ^) Denne Theori blev nu i mange Aar den 

 almindelig antagne; den gik i modsat Retning af Davy's, men den lod sig, særlig 

 med Hensyn til det dualistiske Princip, meget vel forene med Dulong's Anskuelser, 

 og Berzelius var i 1820 ikke utilbøjelig til at dele den. Han havde analyseret 



') J. J. Griffin: The radical Theory of Chemistry, London. 1858, 8", S. 22. 



-) Afh. i F3's., Kemi och Mineral. 1, 1. 



') Vers. üb. die Theorie der chem. Proport. S. 103. 



*) Ibid. S. 96. 



13* 



