^93 



at iniødegaa Davy's dristige Anskuelser om de chlorsure Salte (se nedenfor S. 94) 

 havde Gav-Lussac selv fremstillet ChIorsyreM, som efter sin Sammensætning i disse 

 bestod af 1 Rf. Chlor -^ 2,5 Kf. Ilt ligesom Salpetersyre i de salpetersure Salte inde- 

 holdt 1 Rf. Kvælstof ~ 2,"j Rf. III, og han ansaa det for sandsynligt, at der ogsaa 

 existerede en Syre af 1 Rf. Chlor og 1,5 Rf. Ilt, svarende til Sal[ietersyrlingen. Og 

 da et syredannende Stof som Ilt jo ogsaa ved al forene sig med alkalidannende 

 Stoffer som Metaller kunde danne Alkalier, betragtede Gav-Lussac Ammoniak som 

 et Alkali, „dans lequel l'azote fait la fonction de l'oxygène dans les autres alcalis" -). 

 Ogsaa Kulstof regner han til de syredannende Stoffer. Vel ere enkelte Plantesyrer 

 f. Ex. Oxalsyre saa rige paa Ilt, at denne maa betragtes som det Stof, der giver 

 dem Karakter af Syrer. Men i Citronsyre, Slinisyre og Eddikesyre (hvilken sidste 

 [som Anhydrid] indeholder omtrent lige meget Kulstof og Vand) hidrøre de sure 

 Egenskaber fra Kulstoffet, i Renzoesyren fra Kulstof og Rrint-'). Man ser heraf, hvor 

 usikker man var blevet med Hensyn til Syreprincipet, og hvilkel Oprør Striden 

 om Chloret havde frembragt i alle theoretiske Retragtninger. Gay-Llssac ansaa 

 vel Ilten for „la principale substance acidifiante", men mente dog, at Chloret burde 

 stilles foran Ilten ,.pour l'énergie de ses propriétés", og at Fluor igjen burde staa 

 foran Chloret'). At det syredannende Stofs Mængde i en Syre ikke har Indflydelse 

 paa dens Evne til at mælte Raser, følger af, at 1 Moleküle af en Syre altid 

 mætter 1 Mol. Rase. Som Exempler nævner han Fosforsyrling og Fosforsyre, Svovl- 

 syrling og Svovlsyre, Salpetersyrling og Salpetersyre, Chlorsyre og Chlorbrinte, 

 „quoicque d'ailleurs le caractère de ce dernier soit bien plutôt alcalin qu'acide"'). 

 Det maa her erindres, at man dengang ikke kendte flcrbasiske Syrer eller rettere, 

 at dette Regreb slet ikke var fremkommet; derimod kjendte man flersyrede Raser, 

 og for at forklare, at disse forene sig med flere Mol. Syre, antog Gay-Lussac „que 

 le nombre des molécules de l'oxyde augmente, en recevant une nouvelle quantité 

 d'oxygène"''). — Hvad Chlormetallerne angaaer, da var det neutrale Forbindelser, 

 som havde mest Lighed med Salte. De forholdt sig i saa Henseende som Vand : 

 i dette var nemlig Iltens sure Egenskaber neutraliserede af Rrintens alkaliske. I 

 vandig Opløsning vare de derimod at betragte som saltsure Metalilter. Vel var det 

 tilstrækkeligt at lade Hydrochloraterne af Kali, Natron og Raryt krystallisere for at 

 omdanne dem til Chlorider. Men dette gjaldt ikke for saltsur Kalk og saltsur 

 Magnesia, som begge behøvede en høj Temperatur for at dekomponeres, det første 

 til Chlorid, det sidste endog til Metalilte. Under visse Omstændigheder sønderdeles 

 og gjendannes Vandet ved de samme svage Kræfter, som bestemme Saltenes Dobbelt- 

 dekomposition. Hvad de Temperaturforandringer angaaer, som en saadan Proces 



■) Ann. Chira. 91, 607 f. 



-) Ibid. 159. 



=) Ibid. 148—149. 



*) Ibid. 117. 



°) Ibid. 141. 



«1 Ibid. 140. 



