92 



Saaledes havde den nye Lære om Chlor som Element vundet en fuldstændig 

 Sejr, men tillige var den sidste Skranke falden, som endnu havde adskilt Syrer fra 

 andre Forbindelser. Le principe acidifiant fandtes hos nogle Syrer, men manglede 

 hos andre. Man havde faaet Salte, der som Kogsaltet hverken indeholdt Syre eller 

 Base. Man havde seet neutrale Legemer som Jod forvandle sig til Syrer ved at 

 forene sig med Brint, medens Syreprincipet selv kun dannede en neutral Forbindelse 

 dermed. Det var kort sagt blevet aldeles umuligt at definere en Syre. „Un acide 

 n'est pas pour moi qu'un corps qui neutralise l'alcalinité, et un alcali n'est également 

 qu'un corps quelconque qui neutralise l'acidité", saa Gay-Lussac sig i 1814 nødt til 

 at erklære'). At Ilt ikke var Syreprincip, var klart. Men hermed vare Vanskelighederne 

 ikke hævede. Skjøndt man maalte antage, at Ilt var mere elektronegativt end Chlor, 

 var Brintens Iltforbindelse neutral, dens Chlorforbindelse en stærk Syre. Kaliums 

 Iltforbindelse var den stærkeste Base, dets Chlorforbindelse et fuldkommen neutralt 

 Legeme. Skjøndt Chlorkobolt f. Ex. i Opløsning forholdt sig ganske som Salte af 

 Koboltilte og gav samme Reaktion som disse, maatte det i fast Tilstand have en 

 ganske forskjellig Konstitution. Disse og lignende Vanskeligheder frembøde sig paa 

 ethvert Punkt, og man forsøgte paa forskjellig Maade at hæve dem. Det var klart, 

 at man konseqvent kunde gaa to Veje: 1° Man kunde opstille Chlor, (Brom), Jod, 

 Ilt, Svovl, Selen og Tellur som en hel Klasse af principes acidifiants. Fosfortrichlorid, 

 Fosforpentachlorid, Tintetrachlorid bleve da at betragte som Syrer, Chlorkalium, Jod- 

 kalium osv. som Baser. Men da disse Forbindelser i det mindste i Opløsning reagerede 

 neutralt og forholdt sig som Salte af Iltbaser, kunde man antage, at disse Forbin- 

 delser sønderdelte Vand, og at Chlorkalium f. Ex. i Opløsning var saltsurt Kali. — 

 2" Man kunde betragte alle Syrer som Brintsyrer, altsaa Svovlsyre f. Ex. som //^ f SO, 

 analog med Saltsyre. Begge disse Veje bleve forsøgte, men det vil ikke være muligt 

 i den historiske Fremstilling at holde dem skarpt ud fra hinanden, fordi Diskussionen 

 om dem er sammenknyttet med saa mange Baand. 



Ovenfor have vi set, hvorledes det var Davv, som endnu i 1813 havde antaget 

 den første Betragtningsmaade, medens Gav-Lussac samtidig hævdede den sidste. 

 Men allerede 1814 havde de byttet Roller, som det af det følgende vil blive klart. 

 I sin store Afhandling om Jodet betragtede Gay-Lussac dette som et Grundstof, 

 analogt med Chlor og Svovl. Men han førte denne Analogislutning videre: „Je ne 

 balance pas à dasser I'azote avec l'oxygène, l'iode, le chlore et le soufre" ^). Som 

 Grunde for denne besynderlige Sammenstilling, hvorved Kvælstof kom til at figurere 

 som Syredanner ved Siden af Ilten, anførte Gay-Lussac følgende. Davy havde af 

 fortyndet Saltsyre og Kaliumchlorat faaet dannet en gul Luftart, som han havde 

 fundet sammensat af 2 Rumfang Chlor og 1 Rf Ilt, og kaldet Euchlorine '). Den 

 var neutral ligesom Kvælstotlbrilte og sammensat i samme Rumfangsforhold. For 



') Ann. chim. 91, 145. 



-) Ibid. S. 94. 



3) Phil. Trans. 1811 (Works 5, 349). 



