__ 87 



Slof, ligesaa meget vandl den gamle ved Opdagelsen af en ny iltet Syre, der var 

 analog med iltet Saltsyre. løvrigt har Jodet i sit Ydre størst Lighed med krystalli- 

 seret Manganoveriite, og luftformigt Chlor og Jod ligner nærmest Salpetersyrling. 

 1806 kunde en Kemiker, støttet paa de samme Grunde, som Davy anfører for, at 

 Chloret er usammensat, have paastaael, at Alkalierne vare usammensatte, og dog 

 vilde han have taget fejl: „Hvem kan nu i forhånd beräkna verkningerna t. ex. af 

 ett lOOparigt batteri, hvar hvart par har 100 fots vida?" Siden Davv opdagede, at 

 Alkalierne og de alkaliske Jordarter vare sammensatte Legemer, slutte vi, at det 

 samme er Tilfældet med Lerjord, Ytterjord, Beryl- og Zirkonjoi-d, skjøndt det endnu 

 ikke er experimentell bevist. Er der mindre Grund til af den store Lighed, vi finde 

 mellem Saltsyre, Fluorets og Jodets Brintforbindelser paa den ene Side og Svovl-, 

 Salpeter- og Arseniksyre paa den anden, al slutte, at de første lige saa vel som de 

 sidste indeholde lit? — „Jag skal anse mig öfverbevisl om den aldre lärans orig- 

 tighet då ni kan framlägga ell didliörande fenomen, som den ej kan forklara con- 

 sequent med den ofriga kemiska Iheorien, men jag skal icke forklara mig for den 

 nya lärans anhängare förr, an denna lära blifvil consequent med den nya kemiska 

 theori, som maste uppgöras på ruinerne af den hon störtat; ty jag fordrar af hvarje 

 enskild sats, alt den maste öfverensstämma med den öfriga kemiska lärbyggnaden, 

 så at den kan införlifvas dermed" ')• 



Men saa betydningsfulde disse Indvendinger end vare, formaaede de ikke at 

 rokke den nye Lære, som med stedse voxende Kraft gjorde sig gjældende. Allerede 

 i Foraaret 1816 imødegik Suchomlinov Berzelius's Afhandling i et større Arbejde"-'), 

 som indeholder mange træffende Bemærkninger. At Chlorsyren indeholder 5 At. Ilt, 

 kan ikke med Rette gjælde som en Indvending mod den nye Lære, saa længe 

 Aarsagen til de bestemte Forhold, hvori Stofferne forene sig, endnu er ubekjendt. 

 Suchomlinov kunde have tilføjet, at Berzelius' Antagelse, at Salpetersyren indeholdt 

 6 At. Ilt, beroede paa hans Hypothese om, at Kvælstoffet var iltholdigt, en Mening, 

 som langtfra havde fundet almindelig Tilslutning. At Chlor skulde være mere 

 elektronegativt end Ilt, fordi det uddriver denne af Kaliumoxyd, kan ikke siges 

 at stride mod de elektrokemiske Grundsætninger; saa maatte Kalium ogsaa være 

 mere elektropositivt end Brint, fordi det uddriver Brint af Vand. Derimod frembyder 

 Saltsyrens Sammensætning efter den ældre Theori en væsentlig Uklarhed. Efter den 

 elektrokemiske Theori maa Saltsyrens Radikal være temmelig elektronegativt, siden 

 det paa sit første Iltningstrin danner en stærk Syre. Berzelius stiller det selv efter 

 Svovl og Fosfor. Sallsyrens Bestanddele, Murium og Ilt, maa derfor være bundne 

 ved en svag Aflinitet, men dette stemmer ikke med, at den ikke kan sønderdeles 

 selv ved de stærkeste Midler. — Fosgen kan efter den nye Theori opfattes som en 

 Forbindelse af 2 positive og 1 negativt Stof eller som en Forbindelse af 2 negative 

 og 1 positivt Slof. Thi Chlor og Kulstof ere begge positive overfor Ilt, og Chlor 



') Ibid. 5, 279—378; først jtrykt i Gilb Ann. 50 3.'iG, Aug. 1815. 

 '-) Gilb. Ann. 57, 2U 2i)5. 



