86 



spaltes det og (lanner efter den nye Hypothese Blandinger af Chlorider og Karbo- 

 nater, efter den ældre Carbomuriater, en vel karakteriseret Klasse af Forbindelser, 

 der ogsaa kunne fremstilles paa anden Maade. — Naar der ved kemiske Processer 

 udvikles Varme, er det altid ved en Forbindelses Dannelse, men Chlorkvælstoffet, 

 NCZ3, skulde efter den nye Theori sønderdeles under Varmeudvikling, efter den ældre 

 foregaaer Processen saaledes'): (nO)Of''åMuO.,==nO^'eMu03, Saltsyren forener 

 sig altsaa med Salpetersyrlingens Ilt og Kvælstoffet bliver frit. — Man kunde ikke drage 

 nogen Parallel mellem Saltsyren, Svovl- og Tellurbrinten. Thi medens Svovl- og 

 Tellursyre ere langt stærkere Syrer end de respektive Brintforbindelser, er Cblor- 

 syren langt svagere end Saltsyre. Desuden omsætter Svovl- og Tellurkalium sig 

 med Vand under Var meudvikling. Naar nu Chlorkalium opløses i Vand, skulde 

 Kalium forene sig med Ilt, Chlor med Brint og det dannede Kali med den dannede 

 Saltsyre: der maatte altsaa finde en stærk Varmeudvikling Sted, men der bindes 

 tvertimod Varme, som saa hyppigt, naar Salte ligefrem opløse sig i Vand. — Magnium 

 er det eneste Stof, som baade har et Chlorid og et saltsurt Salt, i Stedet for, at 

 denne Forskjel burde vise sig ved alle Metaller. Men i Almindelighed er der ingen 

 anden Forskjel end den, der sædvanlig findes mellem Salte uden og med Krystal- 

 vand. — Berzelius havde tidligere-') paavist en Lov for Forbindelser af Ilter, i Følge 

 hvilken Iltmængden i et af Ilterne er Enhed, og Iltmængden i de andre enten er 

 lig denne eller et helt Multiplum deraf. Dette stemmer ogsaa med den ældre Theoris 

 Betragtning af det basiske saltsure Blyilte (MuO.,, Pb.^O^, 4H.fi ■^j og den tilsvarende 

 Kobberforbindelse, men ikke med den nye Lære, som gjør disse Forbindelser enten 

 til ClH,,2PhO.,,3H.,0 eller til ClPb\, PbiO„éH,0, hvori altsaa Metaliltets Ilt er 

 enten 1' i eller '14 af Vandets. Dette Argument havde Berzelius udviklet for de 

 engelske Kemikere i et Brev til Marcet') og støttet derpaa stærkt fremhævet Mod- 

 sætningen mellem den nye Theori og Læren om de kemiske Proportioner. Davy 

 svarede herpaa saaledes: „I can not regard these arguments as possessing any weight 

 .... there is no general canon with respect to the multiples of proportions in which 

 different bodies combine" "*). Men hertil bemærkede Berzelius: „Att afgöra frågan 

 så som Davy, kallar jag att vilja bevisa med öfverlägsenhet; men då jag, å ena sidan, 

 med vördnad erkänner öfverlägsenheten, maste jag likväl, å den andra, på det all- 

 varligste bestrida dess kraft såsom vetenskapligt bevis""). — Efter Jodets ydre Egen- 

 skaber betragtede man det strax som usammensat. Man lagde ikke Mærke til, at 

 ligesaa meget som den nye Theori vandt ved Opdagelsen af et med Chlor analogt 



') Sml. S. 85, Anm. 5. 



■-) Afh. i Fysik, Kemi ocli Min. 5, 194. 



') Dengang blev Metallernes Atomer regnede dobbelt saa store som senere. Svovlsurt Natron var 

 NaO^, 2SO3, Chlorbly PbCl^ (idet Chlorets Atom ikke blev delt) eller PbO„, 2MuO.,. Saltsyre = CIH^ = 

 H.,0,MuO.,. Sml. Berzelius' Vers. über die chem. Proportionen, 1819. 



') Thomson's Ann. of PhL 2, 254 (1813). 



=) Phil. Trans. 1814 (Works 5, 4341. 



•') Afh. i Fvs. Kemi och Min. 5. 355—356. 



