8^ 



III ikke kunde antages at være nogen væsentlig elektrisk Spænding. Daw's Theori 

 om Oxymuriater og egentlige sallsure Salte stod i en underlig Modsætning til, al 

 Kalomel dannes „mitten im Wasser" og altsaa skulde være et saltsurt Kvægsølvilte, 

 men dog ikke var forskjelligl fra det ved Sublimation dannede Oxymuriat. Som 

 en meget væsentlig Indvending mod Davy's Lære betragtede han de Konseqventser, 

 hvortil den førte. Man kom jo til at antage, „dass, so wie in den Oxymuriaten, 

 auch in allen trocknen Neutralsalzen die metallische Grundlage, nicht oxygenirt, 

 sondern regulinisch enthalten sey, so dass der Sauerstoffgehalt in den Neutralsalzen 

 nicht mit dem Metall, sondern mit der Säure verbunden sey" '). 



Samtidig var der imidlertid i Frankrig gjort en Opdagelse, som skulde bringe 

 alle de berømte franske Kemikere til at gaa over til den nye Lære og kaste helt 

 nye Synspunkler ind i Striden om le principe acidifiant. Courtois havde opdaget 

 Jodet, Clément og Desormes ■^) havde foreløbig undersøgt det og fundet, al del 

 viste en mærkelig Analogi med Chloret. Men del var Gay-Lussac-') som 1813 — 14 

 oiïentliggjorde sin berømte Ihidersøgelse over delle nye Legeme, som i Fuldstændighed 

 og Omhyggelighed er bleven sammenlignet med Berzelius' over Selenet. Jod havde 

 i alle ydre Egenskaber ganske Karakter af et Grundstof, paa den anden Side var 

 dets Analogi med Chlor saa stor, at der til enhver Chlorforbindelse fandtes en til- 

 svarende Jodforbindelse, og disse Forbindelsers Lighed var saa stor, al de kun med 

 Vanskelighed kunde adskilles. Alle de Forhold, Jodet viste, kunde forklares enten 

 ved al antage, al det er et Grundstof, som danner en Syre med Brint, eller ved 

 at antage denne Syre sammensal af Vand og en ubekjendl vandfri Syre, og Jod 

 sammensal analogt med den iltede Saltsyre: „La premiere hypothèse nous paraît 

 plus probable, et elle sert en même lems à donner plus de vraisemblance à celle, 

 dans laquelle on considère l'acide muriatique oxygéné comme un corps simple". 

 Gay-Lussac er nu ikke langt fra ogsaa al beiragte Brinten som Syreprincip; „II 

 semble que celle substance joue dans la nature pour une certaine classe de corps^) 

 le même rôle (jue l'oxygène pour une autre" '). Davy, som paa den Tid opholdt 

 sig i Paris, fremhævede derimod, al Jodet burde stilles i Klasse med Subslantser, 

 „qui ont été nommées acidifiantes ou entretenant la combustion" ''). Man ser, at 

 de lo berømte Kemikere paa den Tid havde netop de modsatte Anskuelser af dem, 

 de senere forfægtede. Gay-Lussac forkastede næslen aldeles et bestemt Syreprincip, 

 thi naar to saa modsatte Sloffer som Ilt og Brint begge kunde være Grunden til 

 de sure Egenskaber, mistede Begrebet Syreprincip naturligvis al Betydning. Davy 



1) Gilb. Ann. 43, 320 (1813). 



-) Ann. chim. 88, 306 i6. Dec. 1813'. 



3) Ibid 319 (20. Dec. 18131, 91, 8-lfiO (Jul! 1814'. 



*) Davy havde i Midten af 1813 (Phil. Trans. 1813; Works 5, 413) søgt at isolere det med Brint i 

 Flussyre forbundne Stof og med Ampère erklæret det for sandsj'niigt, at ogsaa dette var et Grundstof, 

 som Ampère havde foreslaaet at kalde Fluorine. 



^) Ann. chim. 88, 318. 



«; Brev fra Davy til Cuvier (11. Dec. 1813) ibid. 322. 



