82 



syre, sønderdeler kulsur Ammoniak') osv. Man maatte derfor betragte den som 

 bestaaende af 2 Syreprinciper, bundne til el og samme brændbare Radikal-). 



De betydeligste Indvendinger, som fremkom mod Davy's Theori, var dog dem, 

 Berzelius med sædvanlig Skarpsindighed og Udholdenhed henlede fra hele den 

 daværende Kemis Omraade. Han fremhæver atter, at den Omstændighed, al vandfri 

 Saltsyre ikke er fremstillet, ingenlunde kan gja'lde som Bevis for, at Saltsyren ikke 

 indeholder Vand : „Nicht seilen ist die Verwandschafl eines Radikals zum Sauerstoff 

 eine unvergleichlich grössere Kraft als die einer Säure zu einer Basis. Es ist also 

 sehr natürlich, dass eine Säure, welche für sich nicht darstellbar ist, und deren 

 Radikal eine sehr grosse Verwandschaft zum Sauerstoff hat, nicht ohne Dazwischen- 

 kunft von Wasser oder einer Basis aus ihren Verbindungen getrennt werden kann"-'). 

 Delle er netop Tilfældet med Saltsyre, og heri ligner den Svovlsyre, Salpetersyre, 

 Vinsyre, Oxal- og Citronsyre. Gløder man derfor Kogsalt med kalcineret Borsyre, 

 stiller man derved Borsyrens svage Affinitet til Alkali mod den langt stærkere Salt- 

 syre, men tillige mod den endnu uendelig større Affinitet, denne Syres Radikal har 

 til Ilt. Af samme Grund er det ogsaa meget let al forstaa, at det ikke lykkedes Davy 

 at dekomponere den iltede Saltsyre med Kul. Lader nemlig vandfri Saltsyre sig 

 ikke fremstille, skulde Kullet ogsaa bemægtige sig den Ilt, som er forbunden med 

 Saltsyrens Radikal. Forsøget viser altsaa blot, at dettes Affinitet til Ilt er langt 

 slørre end Kullets. Betragter man Saltsyren og dens Forbindelser uden Sammen- 

 hæng med den øvrige Natur, har Davy's Hypothese nogen Sandsynlighed. Men ved 

 et almindeligt Blik paa Kemien vil man snart finde, „wie sehr diese schöne Wissen- 

 schaft durch eine solche Hypothese würde verunstaltet werden" '). Alle Experimenter 

 tale lige meget for begge Theorier, og Analogien bliver derfor her af den yderste 

 Viglighed. De Syrer, som ikke indeholde Ilt, vare hidtil Svovlbrinte og Tellurbrinte 

 og efter Davy Chlorbrinte. Men hvilken himmelvid Forskjel er der ikke imellem 

 Saltsyre og Svovlbrinte. Opløses Svovlkalium i Vand, dekomponeres delte og ved 

 Inddampning faaer man hydrothionsurl Kali; men inddampes en Opløsning af 

 saltsurt Kali, skulde denne Forbindelse, trods Saltsyrens stærke Affinitet til Kali 

 og Kaliums endnu stærkere lil Ilt, sønderdeles blol ved Krystallisation og danne 

 Chlorkalium. Forbindelser, som vandfrit basisk sallsurt Blyilte kom til al savne al 

 Analogi, idet de kom til at danne en ganske ny Klasse af Forbindelser, sammensat 



') Rbgnault paaviste senere (Ann. chim. phys. 69, 180), at det Salt, Carbonylchlorid danner med 

 Ammoniak, var en Blanding af Salmiak og Carbamid, og at det kun bruser med stærk Salt-, Salpeter- 

 eller Svovlsyre. Endnu senere viste Natansen (Ann. Pharm. 98, 282), at Regnault's Carbamid var = 

 Urinstof. 



■-) Gilb. Ann 40, 24(1 (1812 i. Skjøndt MunRAV s Forsøg hurtigt bleve gjendrevne, spiller det endelige 

 Resultat af hans Strid med J. Davy en ret vigtig Rolle i Striden om Chlorets Iltholdighed (jfr. nedenfor). 

 MuHRAv's senere Forsøg paa at godtgjere Saltsyrens Vandholdighed og den Kamp, de gave Anledning til 

 (se Gilb. Ann. 45, 117), have derimod kun ringe Interesse. 



») Gilb. Ann. 40, 240 (1812.. 



*) Brev fra Berzelius til Gilbert 2(i Marts 1812; Gilb. Ann. 42, 289. 



