81 



sætning end i Opløsning. Naar imidlertid den iltede Saltsyre heslaaer af Ilt og et 

 ubckjendt Stof, bliver det et aabent Spørgsniaal, om Saitsyreluft er sammensat af 

 dette sidste, Ilt og Brint, altsaa om den er en „acide triple" med et bundet Radikal, 

 eller om den indeholder III og Brint forenede til Vand. Dette Spørgsmaal ansaa de 

 dog for uløseligt, thi det er væsentligt det samme som det, i hvad Tilstand Bestand- 

 delene ere tilstede i Salt „y sont-ils à l'état d'acide et d'oxide, ou bien leurs élémens 

 y sont-ils désunis" '). Disse Spørgsniaal, som senere kom til at spille en saa stor 

 Rolle i Syrebegrebets Udviklingshistorie, begyndte Striden om Saltsyrens Iltholdighed 

 altsaa allerede at fremkalde en Anelse om. 



Ogsaa Berthollet fremhævede mod Davy de hyppige Vanddannelser og 

 Vanddekompositioner, Iltningçr og Reduktioner, som der ikke syntes nogen Grund 

 til at antage undtagen den, at den nye Hypothese fordrede dem"), og gjorde i 

 Anledning af Gay-Lussac's og Thénard's og Davy's forgæves Forsøg paa at paa- 

 vise Ilt i Saltsyre og den iltede Saltsyre ved Processer, hvor Vand var ude- 

 lukket, opmærksom paa, at mange Processer krævede Tilstedeværelse af Vand, 

 uagtet dette ikke deltog i Processen. Som Exempel fremhævede han kulsur Baryt, 

 som ikke sønderdeltes hverken ved Opvarmning eller ved Syrer, uden Tilstede- 

 værelse af Vand''). 



Men ogsaa ad experimentel Vej søgte man at gjendrive de nye Ideer. Murray 

 troede 1811 at have godtgjort, at Davy's Chlor indeholdt Ilt. Han udsatte en Blan- 

 ding af tørt Kulilte og tørt Chlor for Sollyset, men uden at iagttage nogen For- 

 andring. Tilsattes derimod Brint, fandt ban, at der dannedes Kulsyre. Ligeledes 

 skulde efter M. en Blanding af Chlor og Svovlbrinte give Svovlsyrling, ja endog 

 Svovlsyre. Men John Davy, en Broder til Humphry Davy, paavisle, at Chlor og 

 Svovlbrinte kun dannede Saltsyre og Thomson's Chlorsvovl, og at Murray kun 

 havde faaet Svovlsyre, fordi han ikke havde arbejdet under Forhold, hvor Vand 

 var fuldstændig udelukket, og hvad det andet Forsøg angik, var den Luftformind- 

 skelse, som fandt Sted ved at lade elektriske Gnister slaa gjennem en Blanding af 

 Chlor, Brint og Kulilte saa ringe, at den efter al Sandsynlighed hidrørte fra Til- 

 stedeværelse af en ringe Mængde Vand. Murray gjentog da sine Forsøg paa en 

 ny Maade. Han udsatte 1 Rf. Kulilte, 1 Rf. Brint og 2 Rf. Chlor for Sollyset; 

 efter nogen Tid lod han Ammoniak slige til, og da Størstedelen af Luftblandingen 

 forsvandt og det dannede Ammoniaksalt bruste med Salpetersyre, sluttede han, at 

 der uomtvistelig var dannet Kulsyre. Men J. Davy beviste nu, hvad Murray havde 

 benægtet, at Kulilte og Chlor alene i Sollys virke paa hinanden og danne en ny 

 farveløs Luftart, Kulstofoxychlorid COCl^. Denne Forbindelse er en Syre, der rødner 

 Lakmus, danner et neutralt Sall med Ammoniak, som ikke dekomponeres af Eddike- 



') Rech. phys. cliira. 2, 175. 



•-) Ann. Chim. 8(1 (30. Nov. 1811), 134. 



^1 Ibid. 127. 



D. K. D. Vidensk. Se(sk. Skr , n.ilui'vidcnsk. og in.lthem. .\fd., S. R.xkke. II. 1. It 



