80 



Men denne nye Lære, som truede med aldeles at kuldkaste Ilt som Sj'reprincip 

 og tilintetgjøie den fuldkomne Analogi, der fandtes i Lavoisier's Theori om Syrer 

 og Salte, kunde ikke trænge igjennem uden Modstand. Den ældre Lære fik tilmed 

 netop paa denne Tid en ny Bestyrkelse i den mærkelige Lov, Berzelius uddrog 

 af sine Arbejder over de kemiske Proportioner, at nemlig i de neutrale Salte Ilt- 

 mængden i Syren var 2, 3, 4, 5, 6 ... . Gange saa stor som Iltmængden i Basen '), 

 og at detle Forholdstal for alle Salte af samme Syre forblev det samme. Denne 

 Lov, som Berzelius underbyggede med en Mængde Analyser, hvis Nøjagtighed 

 endnu maa betegnes som forbavsende, var aabenbart aldeles uforenelig med en 

 Lære, som erklærede, at Typen for alle Salte, Kogsalt, slet ikke indeholdt Ilt. Ber- 

 zelius antog derfor ogsaa den vandfrie Saltsyre = Mu O., (Mii = Muriaticum) og 

 vedblev lil det yderste at forsvare denne Theori. At den vandfri Saltsyre ikke var 

 fremstillet, var ingen berettiget Indvending, thi man havde jo heller ikke fremstillet 

 vandfri Svovlsyre eller vandfri Salpetersyre. Det var derfor sandsynligt, al disse 

 Legemer ikke kunde exislere i fri Tilstand, men kun i Forbindelse med Vand, 

 som i disse Forbindelser spillede Basens Rolle^). Davy's Ide om iltet 

 Saltsyre som el usammensat Stof, ganske analogt med Ilt, kunde ganske vist ikke 

 modbevises ved direkte Forsøg, men den gjendriver sig selv, naar man udvider den 

 til den almindelige Saltsyres Forbindelser. Denne Syre er nemlig efter Davy en 

 Syre, hvis Radikal er Brint og hvori Chlor er Syreprincip. De saltsure Salte, som 

 ikke indeholde Krystalvand, ere Forbindelser af Metal med iltet Saltsyre, de derimod, 

 som indeholde Kryslalvand, virkelige saltsure Salte; men hvad vi holde for Krystal- 

 vand, er Syrens Brint og Basens Ilt, som først i det Øjeblik, de uddrives, blive lil 

 Vand. Men dertil er at bemærke, at de samme Fænomener ved svovlsure, fosfor- 

 sure og andre Salte, som indeholde Krj'stalvand, ikke kan forklares paa samme 

 Maade, og at det derfor synes, at „Davy hierin unser einzige Leitfaden, die Analogie 

 mit der übrigen Natur, verlassen habe und dadurch irre geführt worden sey" •'). 

 Gay-Lussac og Thénard bestred, at de af Davy anførte Fakta om Tinchloridets og 

 Fosforchloridets Forhold .overfor tør Ammoniak vanskeligere kunde forklares efter 

 den gamle Theori end efler den nye; de lod sig lige let forklare efter begge. De 

 indrømmede vel, at Spørgsmaalet, om den iltede Saltsyre var et enkelt eller et 

 sammensat Stof, endnu ikke var besvaret tilfredsstillende, men de ansaa den gamle 

 Theori for den sandsynligste, fordi alle Muriaternes Egenskaber vare ganske analoge 

 med Sulfaternes, Nitraternes osv., og da det var afgjort, at dis.se bestode af Syre, 

 Ilt og Metal, var det rimeligt, at det samme gjaldt om Muriaterne. Hvis den iltede 

 Saltsyre var usammensat, maatte fremdeles Saltsyren med største Lethed dekom- 

 poneres og gjendannes, og ved enhver Opløsning af et Muriat i Vand, maatte dette 

 sidste sønderdeles. I tør Tilstand vilde Muriaterne da have en ganske anden Sammen- 



1) Brev fra Berzelius til Gilbert 1. Okt. 1810; Gilb. Ann. 37, 217. 



2) Ibid. og 38, 217, 40, 235, 324. 



') liiev fra Berzelius til Gilbert 20. Maj 1811; Gilb. Ann. 38, 228. 



