76 



Svovlbrinte ved at ophede Svovl i Brint, sluttede Davv, at Svovl ogsaa maatte inde- 

 holde Ilt. Men for mere direkte at godtgjøre dette, forbandt han Kalium med Svovl, 

 men fik heller ikke af det saaledes fremstillede Svovlkalium den beregnede Mængde 

 Svovlbrinte, og jo mere Svovl han forbandt Kalium med, desto mindre Svovlbrinte 

 fik han')- Gay-Lussac og Thénard gjentoge imidlertid med stor Omhu Davy's For- 

 søg, men med modsal Resultat. De fik netop det til den anvendte Kaliummængde 

 svarende Rumfang Svovlbrinte og forklarede Davy's Fejltagelse deraf, at Saltsyren 

 ved sædvanlig Temperatur og Tryk holder en betydelig Mængde Svovlbrinte opløst-). 

 Det var da vist, at Svovlbrinten ikke indeholdt Ilt, og at dens sure Egenskaber ikke 

 hidrørte fra dette almindelige Syreprincip. Men Svovlbrinten var en svag Syre, og 

 jeg har allerede ovenfor omtalt, hvorledes Kirwan og Bsrthollet mente, at dens 

 sure Egenskaber hidrørte fra Svovlets. Ogsaa Berzelius sluttede sig senere'') til 

 denne Opfattelse. 



Af større Vigtighed og af langt mere gjennemgribende Betydning for Syre- 

 begrebets Udvikling blev den store Strid om Saltsyrens Iltholdighed, som varede 

 fra 1809 til 1820, og som i saa mange Henseender skulde kaste nyt Lys over Betragt- 

 ningen af Syrerne. 



Allerede 1785 havde Berthollet søgt at godtgjøre, at Scheele's deflogisticerede 

 Saltsyre indeholdt Ilt. Han anførte navnlig to Beviser. Brunsten, som ved Ophed- 

 ning havde afgivet 's af sin Vægt Ilt, gav ved Behandling med Saltsyre en langt 

 mindre Mængde deflogisticeret Saltsyre end før Glødningen. Desuden udviklede en 

 Opløsning af deflogisticeret Saltsyre i Vand Ilt i Sollys, medens Vædsken næsten 

 kun indeholdt almindelig Saltsyre. Den deflogisticerede Saltsyre maatte altsaa inde- 

 holde Ilt, men „l'air vital adhère si foiblement à l'acide marin, que l'action de la 

 lumière suffit pour l'en dégager promptement parce qu'elle a avec son base plus 

 d'affinité que l'acide marin."'). Pelletier viste samme Aar''), at Saltsyren ved 

 almindelig Temperatur absorberer Ilt, og forklai-ede Kongevandets Egenskaber ved, 

 at Salpetersyre iltede Saltsyre til deflogisticeret Saltsyre. Guyton de Morveau troede 

 at bevise Saltsyrens Iltholdighed med den Bemærkning, al den opløser Metaller og 

 at disse fældedes af kaustiske Alkalier i Form af almindelige Metalkalke'^). 



Den Mængde Forsøg, som i de sidste Aar af det 18. og de første i det 19. Aar- 

 hundrede blev gjort paa at isolere Saltsyrens Radikal, og i Følge hvilke man snart 

 betragtede det som beslaaende af Zink (Armet') 1795), snart af Kulstof (Curandau 



') Ptiil. Trans. 1809 (Afli. læst 15. Dee. 1808); Works 5, 160 ff. 



■-) Rech, ptiys. chim. 1, 197. 



^) Gilb. Ann. 38, 175 (1811). 



*) Mém. de lAc. d. Se. 1785, 276. 



'') Journ. d. pliys. 26, 293, 294. 



^) Encycl. méth. Chimie 1, 125 (1786). 



') Gren's N. Journ. d. Physik 2, 595. 3, 542. 



