75 



Klasse, idetmindste har man hidtil ikke kunnet bevise, at den indeholder Ilt: 

 „Vielleicht können wir noch diese Vermuthung sehr ausdehnen; denn es ist gar 

 nicht unmöglich, dass die Pflanzensäuren durch Hydrogen Säuren sind." ') 



Mod Berthollet's Opfattelse, at Syrernes Styrke maales ved deres Mætnings- 

 kapacitet (s. ovenf. S. 73), gjør Ørsted flere Indvendinger, bl. a. den, at „die Quan- 

 tität der Acidität doch wohl von der Intensität derselben sehr verschieden ist" -), 

 dernæst den, at de svageste Baser kræve den største Mængde Syre til Mætning. 

 Ogsaa WiNTERL fremhæver, at Metalilterne ved højere Iltning tabe i Basicitet, men 

 kræve mere Syre til deres Mætning."') 



Ørsted's Ide, at ogsaa Brinten under visse Omstændigheder kunde optræde 

 som Syreprincip, fandt dog foreløbig ingen Tilslutning. Ovenfor have vi set, hvor- 

 ledes Berthollet bortforklarede det eneste sikre Tilfælde, hvorpaa Ørsted kunde 

 støtte sig. Ved det nye Aarhundredes Begyndelse var man i det hele paa det rene 

 med, at alle Syrer indeholde Ilt, og om man end ikke havde fremstillet Saltsyrens, 

 Borsyrens og Flussyrens Radikaler, saa lovede H. Davy's glimrende Opdagelse af 

 Alkalimetallerne (1807), at dette Savn vilde blive udfyldt i en nær Fremtid. Davy 

 forsøgte virkelig ogsaa at sønderdele Borsyren ved Elektrolyse og angav allerede 

 1807 at have faaet en mørk, brændbar Substans udskilt ved den negative PoH). 

 Aaret efter smeltede han Borsyre med Kalium og fik ogsaa her et sort Stof, men 

 baade ved dette og del forrige Forsøg i saa smaa Mængder, at en nærmere Under- 

 søgelse var ugjørlig '). Samme Aar søgte Gay-Lussac og Thénard at reducere 

 afvandet Borsyre med Kalium og i Nov. 1808 meddelte de „l'Institut" en Række 

 Iagttagelser, hvoraf fremgik, al Borsyren bestaaer af Ilt og el eget Radikal. De saa 

 sig i Stand til at sønderdele den, gjendanne den og studere alle Radikalets Egen- 

 skaber "). 



Aaret efter søgte Davy at godtgjøre, at Svovl indeholdt Ilt, hvorved altsaa ogsaa 

 Svovlbrintens Anomali vilde falde bort. Han opvarmede nemlig en given Mængde 

 Kalium med Svovlbrinte, som absorberedes under stærk Lysudvikling. Brint blev 

 fri, og der dannedes en Forbindelse af Svovl og Kalium. Naar han nu behandlede 

 denne Svovlforbindelse med Saltsyre, fik han vel Svovlbrinte, men en Mængde, der 

 langtfra svarede til den Brintmængde, del anvendte Kalium skulde give. Svovlbrinte 

 indeholder altsaa en Substans, som var i Stand til at formindske den udviklede 

 Brintmængde, og denne Substans kunde kun være Ilt. Da man nu kan fremstille 



1) Ibid. 540-541. 



-) Ibid. 520. Syrernes Intensitet ytrer sig bl. a. ved deres Evne til at angribe Metaller, selv de 

 mere elektronegative: „Nur sehr wenige wirken auf Gold. Diese sind: die oxydirte Salzsäure, die salpe- 

 trige Säure, die sehwefelige Säure. Es ist also zu vermuthen, dass diese die stärksten sind" (ib. S. 526). 



") Wintf.rl: Darstellung der vier Bestandtheile d. anorg. Natur; übersetzt von Joh. Schuster. Jena 

 1804. 8". S. 8, Anm. 



•*) Phil. Trans. 1808. Afhandlingen blev læst 19. Nov. 1807 i Roy. Soc. (Works ed. by John Davy, 

 5, 100). 



"■) Ibid. (Works, 5, 113). 



'') Gav-Lussac et Thénard: Recherches phys. chim. Paris 1811, 8". 1, 291. 



10* 



