72 



à l'opinion de ceux qui prétendent, que l'acidité est un attribut qui n'appartient 

 qu'à l'oxygène & qu'il s'éloigne cependant très peu, par ses propriétés acides, de 

 l'acide carbonique qui sur 100 parties en contient à peu près 76 d'oxygène"'). 

 J. B. Trommsdorff sluttede sig med Hensyn til Svovlbrinten ganske til Berthollet 

 og inddelte endog Syrerne i iltholdige, iltfrie (hertil hørte kun Svovlbrinte) og Syrer 

 af ubekjendt Sammensætning (Saltsyre, Flussyre og Borsyre)"). Faa Aar senere 

 ansaa Berthollet det imidlertid for sandsynligst, at Ilten virkelig var „le principe 

 acidifiant". Blaasyren har saa særegne Egenskaber, at den aldeles ikke kan sammen- 

 lignes med Syrerne. Overfor Alkalier har den kun en svag Affinitet, som er langt 

 fra at fremkalde den Mætning og den Neutralisation af modsatte Egenskaber, der 

 er karakteristisk for Syrerne"). Og hvad Svovlbrinten angaaer, synes dens sure 

 Egenskaber at hidrøre fra Svovlet, „dans lequel la force de cohésion les rendait 

 latentes"'). Svovlet har stærk Affinitet til Alkalier og kunde, som Kirwan ') allerede 

 bemærkede, sammenlignes med Syrerne, hvis det ikke forekom i fast Tilstand. 

 Det er da naturligt, at man i Svovlbrinten finder, ,des propriétés dérivées d'un 

 élément qui y porte ses dispositions'') et ses propriétés dominantes lui assignent 

 une autre classe que celles des acides" ') (nemlig mellem Hydrurerne). 



Men var man saaledes ved Slutningen af Aarhundredet nogenlunde enig om, 

 at Ilten var Syreprincip, saae man sig dog ingenlunde i Stand til at opstille faste 

 Karakterer, som vare gjældende for alle Syrer. Alle de Egenskaber, man opstillede 

 som ejendommelige for Syrerne — deres Smag, deres Evne til at rødne blaa Plante- 

 farver, til at forene sig med Vand, til at modstaa Frysning, til at opløse Metaller, 

 til at forene sig med Alkalier, Jordarter og Metalilter og dermed danne neutrale 

 Salte, til at danne Ætherarter, til at fælde forskjellige alkaliske Oplosninger osv. 

 — alle disse Egenskaber gjaldt vel for et vist Antal Syrer, men ingenlunde for 

 alle, og mange Salte, ja selv Baser viste lignende Forhold. Bergman havde allerede 

 vist, at Kali- og Natronlud opløse Blyilte, Scheele ■), at Zink opløses i Kalilud under 

 Brintudvikling, Berthollet, at Blyilte ogsaa opløser sig i Kalkvand; han frem- 

 stillede en krystallinsk Forbindelse af Blyilte og Kalk og kom til det Resultat, at 

 mange Ilter „exercent les fonctions d'un alcali avec les oxides et celles d'un acide 

 avec les alcalis" ■'). En udførligere Kritik underkastede Winterl de Karakterer, 

 man opstillede som bestemmende for Syrer og Baser. Han påaviser de Modsigelser, 

 der fandt Sted mellem Theori og Erfaring, og slutter sine Betragtninger saaledes: 

 „Si aulem Acida sub operatione mutantur in Bases & hæ in illa, si eadem corpora 



') Journ. de phys. 46, 43() (1798' 



°) Trommsdohff's Journal der Pliarm. 7, 2. StiicU, S. (il (180ÜJ. 



') Stat. chim. 2, 123, 269. 



<) Ibid. 2, 122. 



°) Phil. Trans. 1786, U6. 



«) Stat. Chim. 2, 113. 



■) Ibid. 2, 123. 



•) Werke (von Hermbstädt) 1, 232. 



») Mém. de I' Ac. des Sc. 1788, S. 728. 



