70 



Lavoisier's Syretheori vandt dog ingenlunde sliax almindeligt Bifald. Af de 

 Indvendinger, som fremkom imod den, var Creli.'s') prægede af en oprigtig Stræben 

 efter Upartiskhed. Hans Betragtninger bleve snart efter udviklede i en udførligere 

 og omhyggeligere motiveret Afhandling af J. F. Gmelin-). Denne blev imidlertid 

 faa Aar efter imødegaaet paa en særdeles hensynsfuld Maade af J. Gadomn '). 



Gmelin indvender mod Ilten som Syreprincip, at den for det første aldeles 

 ikke selv har sure Egenskaber, og dernæst, at den efter den nye Theori udgjør en 

 Hovedbestanddel af StotTer, som aldeles ikke have Karakter af Syrer. Vand f. Ex., 

 som indeholder 85 Proc. Ilt, har ikke en eneste Egenskab, som minder om Syrerne. 

 Gadolin bemærker hertil, at det jo er en ganske almindelig Regel, at kemiske For- 

 bindelser have ganske andre Egenskaber end deres Bestanddele. Saaledes have Al- 

 kaliernes Neutralsalle, der ere sammensatte af Syrer og Alkalier, hverken sure eller 

 alkaliske Egenskaber. Saaledes findes Ammoniakens alkaliske Karakter hverken 

 hos Kvælstof eller Brint. Forbindelsernes Egenskaber afhænge af den Maade, hvor- 

 paa de ere sammensatte, men i Reglen ikke af nogen enkelt af deres Bestanddele. 

 Naar Vand indeholder Ilt uden al have en Syres Egenskaber, er dette ligeledes et 

 Forhold, som gjenfindes hyppigt. Svovl danner f. Ex. med Alkalier og Jordarter og 

 med visse Metaller Forbindelser, som især med Syrer give en modbydelig Lugt. 

 Kvægsølvets Forbindelse med Svovl, Cinnober, har aldeles ikke disse Egenskaber, 

 løvrigl finder Gadolin, at Vandet har flere af Syrernes vigtigste Egenskaber. Vel 

 smager det ikke surt og forandrer ikke Plantefarver, men netop i disse to Hen- 

 seender forholde ogsaa flere Syrer sig meget ejendommeligt. Men Vand forener sig 

 med Alkalier under stærk Varmeudvikling og danner krystallinske Forbindelser 

 med dem, og det virker overfor Sæber som en svag Syre, hvad der viser sig ved, 

 at deres vandige Opløsninger ere mælkede, del forener sig med Vinaand under 

 Varmeudvikling. Man kunde derfor vel betragte det som den svageste Syre. 



Gmelin bemærker ogsaa, at Metalkalkene, der, naar netop Kalkene af Arsenik, 

 Molybdæn og Wolfram undtages, snarere have Karakter af Alkalier end af Syrer 

 og derfor med Urette kaldes Oxyder og derved belegnes som en Slags Syrer („Halb- 

 säuren"). Men Gadolin gjør opmærksom paa, at det netop er Flogistikerne, Scheele^) 

 og Bergman"'), som fordi Metalkalkene med Syrer i Alm. danne surt reagerende 

 Salte, og fordi flere Metaller opløse sig i Alkalier, antoge, at alle Metaller vilde efter- 

 lade Syrer, hvis man var istand til at berøve dem alt deres Flogiston. Oxyder i 

 Lavoisier's System betegne kun, at Forbindelserne indeholde Ilt. 



En vigtigere Indvending af Gmelin er, at man ved at forbinde en uomtvistelig 

 Syre med Ilt kan faa el Stof, som næsten ikke mere har Karakter af Syre, saaledes 

 som det er Tilfældet med den iltede Saltsyre. Men Gadolin bemærker, at naar de 



') Crell'.s Ann. 1795, 1, 227. 



2) Ibid. 1796, 1, 291, 395, 511. 



') Ibid. 1803, 1. 50, 211, 313. Afhandlingen er oprindelig trykt som latinsk Dissertation i Åbo ISOl. 



*) Se f. Ex. Werke 1, 158. 



■■) Opusc. 3, 6, 125. 



