69 



at del er den, vi endnu benytte, trods alle de Svingninger, Kemiens Theori har 

 beskrevet siden Lavoisier. 



I „Traité élém." defineres S3'rerne som «véritables principes salifiants" '), og i 

 enhver Syre skjelnes mellem „la base acidiliable" (som Kvælstof, Kulstof, Svovl osv.), 

 som DE MoRVEAU har givet Navnet Radikal, og „le principe acidifiant". Ilten. 

 Syrerne forene sig med „les bases salifiables", som senere kaldtes Baser. Hertil 

 høre Metalilter-, Jordarter og Alkalier. Det er muligt, at Jordarterne (Kalk, Magnesia, 

 Baryt, Lerjord) „pourroient bien n'être autre chose que de métaux oxides avec 

 lesquels l'oxygène a plus d'affinité qu'il n'en a avec le charbon"^). For Alkalierne 

 (Kali og Natron) kunde man af deres Analogi med Ammoniak være fristet til at 

 tro, at de vare kvælslofholdige'-'). Andetsteds tænker L. sig dog ogsaa Muligheden af, at 

 de faste Alkalier vare en Slags Metalkalke: „l'alcali de la soude et les substances 

 alcalines en général, seraient-elles des es[)èces de chaux métalliques?" "). Der gives 

 ogsaa adskillige Syrer, hvis Radikal ikke kjendes, saaledes af uorganiske Borsyre, 

 Flussyre og Saltsyre. Man kan imidlertid ikke være i Tvivl om, at de ligesom alle 

 Syrer, hvis Sammensætning kjendes fuldstændig, indeholde Ilt. Saltsyren, der jo 

 senere kom til at spille en saa mærkelig Rolle i Syrebegrebets Udviklingshistorie, 

 indtager dog en Særstilling, idet den, naar den opvarmes med Brunsten, bemægtiger 

 sig en Del af dennes Ilt og danner en luftformig Syre, Scheele's Acidum muriaticum 

 dephlogisticatum, som altsaa indeholder mere Ilt end den sædvanlige Saltsyre, der 

 altsaa forholder sig til l'acide muriatique oxygéné som Svovlsyrling lil Svovlsyre. 

 Den iltede Saltsyre opløser Metaller uden Luftudvikling, fordi Syren selv leverer den 

 til Kalcinationen fornødne Ilt, og det dannede Ilte forener sig med den dannede 

 Saltsyre. Ogsaa de organiske Syrers Radikaler har man hidtil ikke kunnet isolere. 

 Men medens de uorganiske Syrers Radikaler gjennemgaaende ere usammensatte, har 

 de i Plante- og Dyreriget forekommende Syrer Radikaler, der ere sammensatte mindst 

 af to Stoffer, Kulstof og Brint; ofte indeholde de tillige Kvælstof, undertiden ogsaa 

 Fosfor, saa at man her har sammensatte Syreradikaler med 4 Bestanddele. I Plante- 

 riget finder man ogsaa Ilter, som ere dannede af de samme sammensatte Radikaler, 

 men forbundne med mindre Ilt end Syrerne f Ex. Sukker, Stivelse o. fl. 



Af alt dette slutter Lavoisier, at Syrerne ikke kunne betragtes som Salte, saa- 

 ledes som de gamle Kemikere antoge. Syrerne erc sammensatte af 2 Stoffer, de 

 danne „un premier ordre de combinaisons" ligesom Baserne. Saltene, som bestaa 

 af Syre og Base, danne „un second ordre de combinaisons". Det dualistiske Princip 

 findes allerede her udtalt med stor Bestemthed. 



1) s. 163. 



■-) Ib. 180. Allerede Bergman (Opusc. 4, 213) havde skjonnet, at Baryt „calci metallicæ videatur 

 valde affinis", men Lavoisier havde ved at ophede Baryt paa Kul for lltblæseroret faaet Forbrændings- 

 og Detonationsfænomener, saa at det næppe kunde være tvivlsomt, at denne .Jordart var en Metalkalk 

 (Œuvres 2, 474-475; Mém. de l'Ac. 17S3, S. 509). 



') Œuvres 2, 490; Mém. de l'Ac. 1783, 509. Soda havde nemlig ved samme Behandlingsmaade 

 givet ham lignende Fænomener som Baryt (se Anni. 2). 



