66 



Kirwan's Essay ender med et sammenfattende Slutningskapitel, som besvares 

 af GuYTON DE MoRVEAU. KiRWAN indrømmer, at der findes Brint i Vand, i det 

 flj'glige Allvali'), i Vinaand og andre organiske Stoffer, at Svovl, Fosfor og Kvælstof- 

 oxyd ikke, som de ældre Flogistikere mente, indeholdt de tilsvarende Syrer, men 

 at Ilt var en Bestanddel af Syrer og Metalkalke. Derimod mener han, og det er 

 de eneste Punkter, hvori han er uenig med Antiflogistikerne, at Brint findes i Svovl, 

 Fosfor og Kvælstofoxyd, i Kul og Metaller, og at den under visse Omstændigheder 

 forener sig med Ilt til Kulsyre, hvilken sidste er det syredannende Princip og ogsaa 

 findes i visse Metalkalke. Til Forsvar for, at Brint indeholdes i de nævnte Stoffer, 

 anfører han 4 Argumenter: 



1) Virkninger af samme Slags niaa hidrøre fra samme Aarsag. Forbrænding 

 af Svovl, Fosfor, Zink osv. er samme Slags som Forbrænding af Brint, allsaa niaa 

 de have samme Aarsag d. v. s. de førstnævnte Stoffer maa indeholde Brint. Guyton 

 bemærker hertil, at det, der konstituerer Analogien, ikke er de forskjellige Stofter, 

 men Ilten, som de forbinde sig med. Den rigtige Slutning af de givne Præmisser 

 er altsaa ikke, at de forskjellige brændbare Stoffer indeholde Brint, men at Ilt for- 

 ener sig med forskjellige Stoffer under Ildfænomener. 



2) Salpeter detonerer med Ammoniaksalle og med andre Stoffer, som indeholde 

 Brint, ogsaa med Brint selv, derimod ikke med Stenarter, Metalkalke osv. Der er da 

 Grund til at tro, at alle Stoffer, som detonere med Salpeter, som Svovl, Fosfor, 

 Kul og de fleste uædle Metaller, indeholde Brint. Guyton de Morveau svarer hertil, 

 at ogsaa dette Bevis støtter sig paa en formodet Analogi. Det er indlysende, at 

 Detonationen beroer paa, at et Stof, som har slørre Affinitet til Ilt end Kvælstof 

 eller Kvælstofoxyd, ved en vis højere Temperalur forener sig med Salpetersyrens 

 Ilt. Heraf følger, al del ikke er el enkelt bestemt Stof, men overhovedet alle, som 

 have den nævnle slørre Affinitet til Ilt, der frembringe Detonation med Salpeter. 

 Men hertil kommer en anden Vanskelighed, som Kirwan ikke synes at have be- 

 mærket. Spørger man ham, hvorfor Metalkalkene, som efter ham jo indeholde 

 Flogiston, ikke detonere med Salpeter, vil han naturligvis svare, fordi deres Flo- 

 giston allerede er mættet med Ilt. Men spørger man nu, hvordan han tænker sig, 

 at saadanne Metalkalke, som efter ham indeholde Kulsyre, reduceres af Brint, vil 

 han ikke kunne svare, at det sker ved Brintens Affinitet til Ilt, thi Kalkens Ilt er jo 

 allerede mættet med Flogiston; han maa svare: paa Grund af Brintens Affinitet til 

 den radikale Metalkalk (Mk), men i saa Fald maatle alle saadanne Metalkalke ved 

 Reduktion med Brint udvikle Kulsyre, men det sker aldrig. Eller ogsaa maa Kul- 

 syren under Reduktionen omdannes til Vand, men Muligheden for en saadan Om- 

 dannelse er aldrig godtgjort og i højeste Grad usandsynlig. 



3) Kvælstofoxyd dannes, naar man kaster Ammoniaksalpeter i en glødende 

 Digel, og ligeledes ved Digestion af Vinaand med Salpetersyre. Ammoniak og Vin- 

 aand indeholde Brint. Da nu Svovl, Fosfor, Metaller osv. ogsaa give Kvælstofoxyd 



') Aramoniakens Sammensætning var fastslaaet af Berthollet (Mém de 1 Acad. des Se. 1785, S.3'i4i. 



