65 



ved Glødning var befriet for al brændbar Lufl, havde faaet Jernet gjendannet, men 

 tillige faaet udviklet Kulsyre og Brint. Denne sidstes Optræden kunde Antillogi- 

 stikerne ikke forklare, da de jo mente, at Jernkalken ikke indeholdt Vand, men 

 kun Ilt. Men naar Kul bestod af Brint og Kulsyre og Jernkalken indeholdt Vand, 

 saaledes som Kirwan mente, forklaredes Resultatet let. Denne Indvending besvarer 

 FouRCROY ikke. Kuliltens Dannelse under disse Omstændigheder var ikke bekjendt, 

 og den blev i Almindelighed forvexlet med Brint. Til Forsvar for sin Opfattelse 

 anfører Kirwan ogsaa et andet Forsøg af Priestley '). Han har ophedet Jern i Ilt 

 ved Hjælp af et Brændeglas, hvorved Ilten forsvandt og Jernet omdannedes til 

 Magnetjern, og derpaa ophedet dette i Brint, hvorved dannedes Vand og Magnet- 

 jernet reduceredes til Jern. I første Tilfælde optog altsaa Jernets Flogiston Ilt og 

 dannede Vand, som forenede sig med Jernet til Magnetjern, i sidste uddrev Brinten 

 igjen Vandet og forenede sig med Jernkalken til Jern. Da nu samme Magnetjern 

 ogsaa blev dannet ved Glødning af Jern i Vanddamp, maatte Antiflogistikerne sige, 

 at ved samme Temperatur i første Tilfælde Jernet havde større Affinitet til Ilt 

 end Brinten, medens i sidste Brint havde større Affinitet til Ilt end Jernet. Fourcroy's 

 Forsøg paa at klare denne reciproke Proces er ikke heldigt"); han søger at bort- 

 forklare, at der foreligger en reciprok Proces, medens det dog havde ligget nær at 

 sige, at Processen frembød den samme Vanskelighed for Kirwan's Theori, idet i 

 første Tilfælde Vandets Affinitet til Jernkalkcn var større end Brintens, i sidste 

 Brintens større end Vandets. 



Imidlertid følte Kirwan selv, at der maatte positive Beviser til for at hævde, 

 at Metallerne indeholdt Brint. Han destillerede derfor ''2 k. Kvægsølv, som ifor- 

 vejen havde været opvarmet flere Timer til 100°, med c. 20 g. Zink og fik herved 

 omtr. 300 cm' Brint og 80 cm'^ Kulsyre. Men Fourcroy bemærker hertil, at den 

 fundne Brint sandsynligvis hidrørte fra en ringe Mængde Vand; det var meget van- 

 skeligt at befri Kvægsølv fra de sidste Spor af Vand, og her drejede det sig kun om 

 2 til 3 cg. Den fundne Kulsyre hidrørte aabeuhart fra, at Zinken indeholdt lidt Kul. 



Efter Kirwan indeholde de Metalkalke, som ere dannede ved lavere Temperatur 

 (som Mønie, Massicot, Rust, rødt Præcipitat) Kulsyre og kun lidt Vand, de som ere 

 dannede ved højere Temperatur (som Sølverglød, Zinkhvidt, Magnetjern) Vand og 

 kun lidt Kulsyre. Men de Beviser, han anfører derfor, falde fuldstændig til Jorden 

 for Fourcroy's Paavisning af, at næsten alle Metaller indeholde Kul, og at mange 

 Metalkalke tiltrække Kulsyre af Luften og desto mere, jo længere de have været 

 udsalte for Luftens Indvirkning. Del afgjørende Bevis mod Kirwan's Theori ser 

 Fourcroy deri, at det aldrig er lykkedes at fremstille Kulsyre af Brint og Ilt, naar 

 Luftarterne have været rene, (hvorved han erindrer om, at navnlig Brint næsten 

 altid indeholder Kul opløst), og at det aldrig er lykkedes at omdanne Kulsyre til 

 Vand eller Vand til Kulsyre. 



') Essai sur le phlogistique, 206. 



-| Sml. ogsaa Behthollet : Statique cliimique, l^aris, 8", 2, 114, Note XIX. 

 1). K. I). ViilensU.Selsk.Ski-.. iialurvidensU. og iiuilhem. Aid., S. ll.-ekUe. 11. 1. 



