64 



Kirwan's Foresliilinger om Melallernes Forkalkning ere ligesaa indviklede som 

 hans Syretheori. Han antager 3 forskjellige Slags Kalke, nogle, hvori Metallerne 

 ligefrem have afgivet deres Flogislon (Brint), det er dem, som i det foregaaende 

 (f. Ex. S. 5H) ere betegnede med MA-, andre, hvori de have afgivet Flogiston og op- 

 taget Kiilsj're i Stedet, og endelig saadanne, hvori Metallet har afgivet Flogiston og 

 optaget Vand istedet. De lo sidste Slags ere begge Mk F O. Kirwan kan aldeles ikke 

 gaa ind paa dp: Laplace's Mening, at naar Metaller opløses i fortyndede Syrer 

 hidrører Brinten fra, at Vandet sønderdeles. Han antager, at det er Metallet, som 

 har afgivet Brinten og optaget Vand istedet. Heller ikke kan Kirwan indrømme 

 Rigtigheden af de Laplace's Bemærkning (se ovenfor S. 58), at hvis Kvælstofoxyd 

 indeholdt Brint, maatte den vise sig, naar man forenede det med Ilt og derved 

 gjendannede Salpetersyre. Efter Kirwan viser Brinten sig virkelig ved at forene sig 

 med Ilten og danne Kulsyre, som indgaaer i Salpetersyrens Sammensætning. Man 

 maa indrømme, at heller ikke de Bemærkninger, de Laplace') knytter til Kirwan's 

 Replik, rammer dennes Theori, fordi de Laplace udelukkende ræsonnerer ud fra 

 sit eget Standpunkt, men slet ikke tager Hensyn til Kirwan's Theori. Efter denne 

 kan Forholdene ved et Metal som Zinks Oplosning i koncentreret og fortyndet 

 Svovlsyre og Kvægsølvs Opløsning i Salpetersyre og Reduktion af den røde Kvæg- 

 sølvkalk fremstilles saaledes, naar Sr er Svovlsyrens, Nr Salpetersyrens, Mk de virkelig 

 bekjendte Metalkalkes Radikal og FO efter Omstændighederne Vand eller Kulsyre, 

 der jo efter Kirwan begge bestode af Brint og Ilt: 



MkF + 2Sr{F0)., = SrFFO + MkFO,Sr{FO\ 



Metal kone. Svovlsyre Svovlsyrling Metalsulfat 



MkF + FO + Sr{FO\ = F -f Mk FO, Sr{FO\'} 



Metal Vand Svovlsyre Brint Metalsulfat 



MkF+2NrF0 = NrF + MkFO,NrFO 



Salpetersyre Kvælstofoxyd Kvægsolvnitrat 



MkFO = MkF + O 

 Kvælsølvoxyd Kvægsølv Ilt. 



Naar Lavoisier havde faaet Magnetjern og Brint ved al gløde Jern i Vand- 

 damp, beviste det efter Kirwan kun, at Jernel havde afgivet sit Flogiston og D|)taget 

 Vand istedet. Fourcroy bemærkede hertil, at i Lavoisier's Forsøg var Jernels 

 Vægtforøgelse [-Brintens Vægt = Væglen af det forsvundne Vand. Dengang kjendte 

 man jo ikke de kemiske Forbindelsers ækvivalente Vægtforhold. Fourcroy kunde 

 derfor ikke ane, at ogsaa Kirwan's Opfattelse krævede de samme Vægtforhold. Som 

 Bevis for sin Theoris Riglighed fremhævede Kirwan, at Priestley ■') ved Ophedning 

 af den ved Glødning af Jern i Vanddamp dannede Jernkalk med Kul, som iforvejen 



>) Essai sur la Phlogistique. Paris, 1788, 8", S. 198 f. 



=) Derimod kunde der med Rette indvendes mod Kikwan, at Sulfaterne maatte være forskjellige, 

 da Metalkalken i den først^ Ligning indeholdt Kulsyre, i den sidste Vand; men denne Indvending gjorde 

 DE Laplace ikke. 



:<) Exp. a. Obs. Nat. Phil. 3, 109. 



