60 



charbon et qui est la base de l'air fixe, mais une détermination aussi délicate 

 exige un plus grand nombre d'expériences". I Virkeligheden fandt Lavoisier') ved 

 al beregne Resultaterne af et ældre Forsøg (Reduktion af Mønie med Kul) Kulsyren 

 sammensat af 72,1 Ilt og 27,9 Kul, og af en større Række Forsøg, udførte dels med 

 DE Laplace, dels med Meusnier, og som Lavoisier offentliggjorde i en Afhandling 

 „Sur la formation de l'acide nommé air fixe ou acide crayeux et que je désignerai 

 désormais sous le nom d'acide de charbon" '), og hvori Kulsyrens Sammensætning 

 bestemtes paa meget forskjellig Maade og med noget vexlende Resultater, slutter 

 Lavoisier, at Kulsyre indeholder 72 Ilt og 28 Kul (rigtig: 72,72 og 27,28). 



Men det var ikke blot hos Cavendish og Lavoisier, at Kirwan's Theori mødte 

 Modstand. Den blev ogsaa direkte imødegaaet af Flogistikere, især af Gren'), der 

 ved en Række meget omhyggelige Forsøg viste, at Kulsyre hverken dannes ved 

 Forbrænding af Svovl, Fosfor eller Brint eller af Kvælstofoxyd og almindelig Luft 

 eller ved Forkalkning af Metaller eller ved Amalgamering af Bly. Specielt imøde- 

 gaaer han Kirwan's 4 Beviser for, at der ved alle flogistiske Processer dannes Kul- 

 syre (se ovenfor S. 49 — 50), og slutter af sine Forsøg, 1) at der ikke dannes Kulsyre 

 ved flogistiske Processer undtagen af Legemer, som iforvejen indeholde den, 2) at 

 Kulsyre ikke bestaaer af Flogiston og Ilt'), 3) at den kun er en tilfældig Bestand- 

 del af atmosfærisk Luft og ikke udgjør nogen af dens Hovedbestanddele. Gren 

 finder det ikke nødvendigt at udtale sig om Lavoisier's System, „da es von dem 

 KiRWAN'schen nicht sehr abweicht". Lavoisier antager vel ikke noget Flogiston, 

 men istedenfor et vist Grundstof i Kul, som forener sig med Ilt til Kulsyre. Men 

 man seer jo let, at dette kun er en Strid om Ord. Thi hvad er dette Grundstof i 

 Kul andet end det, vi kalder Flogiston? 



KiRWAN var ikke blevet rokket i Troen paa sin Theori ved Cavendish's og 

 Lavoisier's Paavisning af, at Brint og Ilt ved deres Forbrænding gav Vand. Han 

 antog vel ikke, som Størstedelen af de ledende Kemikere, at dette ikke dannedes, 

 men blot udskilte sig i dette Forsøg, men mente, at under andre Forhold maatte 

 de to Luftarter kunne danne Kulsyre. Heller ikke Cavendish's andre Indvendinger 

 havde han fundet sig overbevist af, og det var da ikke rimeligt, at han skulde 

 lade sig overbevise af Gren's, der jo hovedsagelig gik ud paa det samme. Hvad 

 Lavoisier's Synthese af Kulsyre angaaer, kunde den ikke gjøre stærkt Indtryk paa 

 Kirwan, da han som næsten alle Flogistikere mente, at Kul var en Forbindelse af 

 Flogiston og Kulsyre. Det var altsaa rimeligt nok, at Kul ved sin Forbrænding i 

 Ilt dels afgav den Kulsyre, som det oprindelig indeholdt, dels gav en Forbindelse 

 af Flogiston med Ilt, som jo efter Kirwan netop var Kulsyre. Hele Kullets Masse 

 — med Undtagelse af Askebestanddelen — maatte da ved Forbrænding gaa over 

 til Kulsyre. 



') Ibid. 1781, 468 (trykt 1784): Œuvr. 2, 468. 



-) Ib. 1781, S. 448; CEuvr. 2, 403. 



^) Crell's Beytr. 2, 43,'i. 



*) Ibid. 8. 229. 



