59 



Disse Tanker udviklede Lavoisier videre i en Afhandling: „Considerations sur 

 la dissolution des métaux dans les acides" '), hvor han støtter dem ved kvantitative 

 Forsøg og viser, at ved Opløsning af Metaller i kone. Svovlsyre eller i Salpetersyre 

 iltes de paa Syrens Bekostning, hvorfor han efter Forsøget finder mindre Syre i 

 Vædsken end før; ved Opløsning i fortyndet Svovlsyre foregaaer Iltningen paa 

 Vandets Bekostning, idet han før og efter Processen finder samme Mængde Syre i 

 Vædsken. Ved Saltsyre sker Metallets Iltning altid paa Vandets Bekostning. At 

 den udviklede Brint hidrører fra Vandet, fremgaaer ogsaa af, at naar der ikke finder 

 nogen Vanddekomposition Sted, sker der heller ingen Brintudvikling. Metalilterne 

 opløses i Syrer til Salte uden Udvikling af Brint. Den udviklede Brintmængde er 

 endogsaa et meget nøjagtigt Middel til at bestemme den Mængde Ilt, der har for- 

 enet sig med Metallet. Der er dog et bestemt Iltningstrin, som er bekvemmest 

 for Metallernes Opløsning i Syrer. Lavoisier forklarer dette saaledes, at Metal- 

 ilterne nødvendig maa nærme sig mere og mere til Syrernes Egenskaber, jo mere 

 Ilt de indeholde. De blive herved mere og mere indifferente overfor Syrer „et finissent 

 par acquérir une affinité marquée pour les alcalis"-) At Vand, især ved højere 

 Temperatur kan ilte Metaller, beviste Lavoisier og Meusnier ') ved Forsøg, hvorved 

 de glødede Jerndrejespaaner i Vanddamp i et Rør af Kobber, der lige saa lidt som 

 de ædle Metaller angribes af glødende Vanddampe, vejede Jernet før og efter For- 

 søget og maalte den udviklede Brint. Herved fandt de, at Vandet indeholdt 13,1 "!o 

 Brint og 86,y "/o Ilt (rigtig ll,i:i og 88,87). 



Af Vandets Sammensætning følger endvidere, hvad Lavoisier samtidig gjør 

 opmærksom paa, at naar Priestley (se ovenfor S. 48) har dannet Metaller af deres 

 Kalke ved Ophedning i Brint og ment, at dette var en Synthese, har han ikke be- 

 mærket, at det dannede Metal vejede mindre og ikke mere end Metalkalken; han 

 har her uden sit Vidende dannet Vand. 



Ved Opdagelsen af Vandets Sammensætning og de Konseqventser, som fulgte 

 deraf, var alt, hvad Kirwan havde anført til Støtte for, at Flogiston existerede og 

 kunde isoleres som ethvert andet Stof, nemlig i Form af Brint, i Virkeligheden 

 blevet uholdbart: Alle Fænomenerne lode sig forklare uden Antagelse af Flogiston. 

 Og ikke blot det, men Hovedpunktet i hans Theori var ogsaa blevet rystet ved, at 

 det havde vist sig, at Brint forenede sig med Ilt, ikke til Kulsyre, men til Vand. 

 Vel havde han ment, at disse Stoffer maaske ved lavere Temperatur eller under 

 andre Forhold kunde forene sig til Kulsyre, men dette var dog foreløbig en ren 

 Hypothese, og ogsaa for den blev Grundlaget nu borttaget, da Lavoisier viste, at 

 Kulsyre var en Forbindelse af Kulstof og Ilt. Allerede i Lavoisier's og de La- 

 place's store Arbejde „Sur la chaleur"') angive de efter en foreløbig Synthese Kul- 

 syrens Sammensætning til omtr. 9 Dele Ilt og 1 Del „d'un principe fourni par le 



') Mém. de l'Ac. des Se. 1782, S. 492 (trykt 1785J; Œuvres 2, 509. 

 ■') Sml. Ibid. 1782, 541; Œuvr. 2, 565. 



') Mém. de l'Ac. des Se. 1781, S. 458 itrykt 1784); Œuvres 2, 354. 



'] Mém. de l'Ac. des Se. 1780, S. 355 itrykt 1784); Œuvres 2, 323. 



