58 



som behøves for at danne Varme og Lys, denne Varme tilligemed den specifike 

 (latente) Varme, som Ilten indeholder, gaaer bort, „das Wasser aber, welches von 

 diesem Salzwesen nun verlassen ist, verbindet sich mit der Säure des Phosphorus') 

 und da haben wir denn die Ursache der vermehrten Schwere" ^). Saaledes skal det 

 altsaa forstaaes, naar Scheele') siger: „Ich zweifle gar nicht, dass die Feuerluft 

 den Grund aller Säuren in sich enthält." — Ogsaa de la Metherie, som i lang Tid 

 med stor Ihærdighed og Talent, men med ganske utilstrækkelige Vaaben bekjæmpede 

 Lavoisier's Anskuelser, mener, at Ilt og Brint iforvejen indeholde det dannede Vand. 

 Men paa Spørgsmaalet om, hvad der da bliver af Luftarterne, som reduceres til et 

 saa lille Rumfang, har han kun det Svar: „Nous l'ignorons parfaitement"'). — Af 

 disse Eksempler, som let kunde forøges med flere, fremgaaer, at Forsøgets Resultat 

 her ikke er det væsentlige, thi det tillod mange Fortolkninger, men at, som Ber- 

 zELius'') siger. Opdagelsen ligger i den rigtige Forklaring af Fænomenet, den nemlig, 

 at Vand er et sammensat Legeme, der bestaaer af to andre vejelige Legemer. 



Men Lavoisier og de Laplace havde desuden strax Øjet aabent for den Række 

 Kon.seqventser, der fulgte af, at Vand var et sammensat Legeme. Allerede i Sept. 

 1783 udviklede de Laplace for Lavoisier"), at Metaller i fortyndet Svovlsyre lige 

 saa vel som i koncentreret opløste sig i Form af Kalke, d. v. s. forenede med Ilt; 

 og da dette ogsaa sker i lukkede Kar, kunde Ilten ikke hidrøre fra Luften. Den 

 kunde heller ikke hidrøre fra Syren, thi i saa Fald maalte der dannes Svovlsyrling, 

 og desuden havde Lavoisier vist, at den fortyndede Syre efter Metallets Opløsning 

 deri, krævede lige saa meget Alkali for at omdannes til Alkalisalt som før, og at 

 den altsaa indeholdt Syren i uforandret Mængde. Ilten maatte derfor hidrøre fra 

 Vandets Sønderdeling, og dette viste sig yderligere derved, at dets anden Bestanddel, 

 Brinten, udvikles luftformig. Fra Metallet kan Brinten ikke hidrøre, thi saa skulde 

 den ogsaa udvikle sig ved Opløsning af Metaller i Salpetersyre. Man kunde vel 

 sige, at den her indgik som Bestanddel i det dannede Kvælstofoxyd. Men hvis dette 

 var Tilfældet, maatte den vise sig igjen, naar man forenede Kvælstofoxyd med Ilt 

 og gjendannede Salpetersyren. Desuden udvikles Kvælstofoxyd, naar Salpetersyren 

 virker paa Kvægsølv, men det synes ikke, at Kvægsølvet kan levere Brint til Kvæl- 

 stofoxydet, da Kvægsølvkalken ved simpel Opvarmning uden Tilsætning af Brint 

 gaaer over til Kvægsølv: „Les considérations sur les airs vital et inflammable, dont 

 l'un se combine el dont l'autre se développe dans les dissolutions métalliques, se 

 réunissent donc pour faire voir que l'eau se décompose dans ces opérations". 



') Her er det ret tydeligt, at S., ligesom han antager radiliale (ubekjeiidte) MetalUallie, ogsaa an- 

 tager radikale (ubekjendte) Syrer. Sml. ovenfor S. 40. 

 -) Crell's Ann. 1785, 1, 236. 

 ") Ibid. S. 153. 



^) De la Metherie: Essay analytique sur l'air pur. Paris 1785, 8", S. 434 ff. 

 ■'•) Berz. Årsberattelse, afgiven "/a 1840, S. 50. 

 «) Mém. de l'Acad des Se. 1781, S. 458 (trykt 1784i; Œuvres de Lav. 2, 342. 



