57 



ninger selvfølgelig. Men saaledes stillede det sig ikke for Datiden. Ovenfor saa vi, 

 at Cavendish af ganske lignende Forsøg drog en ganske anden Slutning. Monge 

 havde uden at kjende noget til Cavendish's eller Lavoisier's og de Laplace's For- 

 søg, omtrent samtidig med disse sidste, i Mezières fremstillet ikke mindre end 

 111,8 gram Vand ved at lade en Blanding af Ilt og Brint i smaa Portioner explodere 

 ved den elektriske Gnist og med et Tab af kun 5,2 gram, som han forklarede paa 

 en aldeles tilfredsstillende Maade. Men uagtet hans Arbejde først blev offentliggjort') 

 2 Aar efter Lavoisier's og de Laplace's, accepterer han ingenlunde uden videre deres 

 Forklaring: Det kommer an paa — siger han, om de to Luftarter ere Opløsninger 

 af to forskjellige Stoffer i Varme, og om de ved Forbrændingen afgive Opløsnings- 

 midlet (Varme) og forene sig til Vand, som da skulde være et sammensat Legeme 

 (dette var jo Lavoisier's og de Laplace's Mening) — eller om Ilt og Brint er at 

 opfatte som Vand, der er opløst i to forskjellige Luftarter, [som ved Ophedningen 

 afgive det Vand, de indeholde, medens de selv forene sig til Varme, som da skulde 

 være et sammensat Legeme: „Les deux conséquences sont également extraordinaires." 

 Men efter den første skulde de to i Varme opløste Stoffer ved Tilsætning af mere 

 Opløsningsmiddel udskille sig, hvad der er i absolut Strid med Erfaringer fra alle 

 lignende Forhold i Kemien. Scheele siger i Anledning af Cavendish's og Lavoisier's 

 Opdagelse; „Ich bin ganz abgeneigt zu glauben, dass das Wasser aus dem Grund- 

 wesen der Feuerluft und Phlogiston bestehe." ") Han fremstillede for første Gang 

 Vand af de tørre, med Potaske afvandede Luftarter, og mener nu i Modsætning til 

 sine tidligere Anskuelser '), at Ilten er „ein elastisches Fluidum, bestehend aus einem 

 nicht elastischen Grund- oder S alz we sen (principium salinum), einer gewissen, 

 obwohl nur geringen Menge Phlogiston, und aus einer gewissen Quantität Wasser 

 ... es ist sehr wahrscheinlich, dass, wenn wir die Salpetersäure gänzlich vom Wasser 

 entledigen könnten, so würde diese Säure dem Salzwesen sehr nahe kommen." 

 Brinten bestaaer „aus dem Salzwesen und viel Phlogiston." Vand kan den ikke 

 indeholde, da man efter Priestley*) kan faae den ved simpel Ophedning af Melaller. 

 Naar nu Brint og Ilt antændes, tiltrækker Iltens principium salinum Brintens Flo- 

 giston og danner Varme og Lys; begge Luftarters specifike Varme sættes i Frihed 

 og Iltens Vand udskilles. Heraf drager han følgende Slutninger m. H. t. Syrerne: 

 „Die Säuren und metallischen Erden haben in ihrem reinsten Zustande (in diesem 

 Zustande haben wir sie vermuthlich noch nie gesehen) eine .sehr starke Anziehung 

 zu einer gewissen Quantität Wasser, wenn sie ihres Phlogiston entblösst sind; und 

 umgekehrt diese Säuren und metallischen Erden lassen dieses so fest gehaltene 

 Wasser wiederum fahren, sobald dieselben mit dem Phlogiston in Verbindung gehen." 

 Denne Sætning holder han dog for mere end en Hypothese. Naar man forbrænder 

 Fosfor, vil herefter Iltens principium salinum forene sig med saa meget Flogiston, 



') Mcm. de l'Ac. des Se, 1783, S 78 (trykt 1786). 



■-) Crell's Ann. 1785, 1, 233. 



3) Se: Om Iltens Opdagelse (Vid. Selsk. Skr. (7] 4, 239). 



*) Se ovenfor S. 47. 



I). K. D. Vldensk. Selsk. Skr., naIurvidensU. og matliem. Afd., 8. RicUUc. 11. 1. ° 



