56 



og Kulsyre og mener, at det første dannes ved højere, den sidste ved lavere Tem- 

 peratur, løvrigt ere hans Modbemærkninger til Cavendish temmelig svage. Han 

 henholder sig især til, at der er saa lidt Kulsyre i Atmosfæren, at man ikke derved 

 kan forklare sig Metalkalkens Indhold af Kulsyre, og til at Priestley i sin sidste 

 Afhandling') har vist, at rødt Præcipitat destilleret med Jernfilspaan, giver en 

 stor Mængde Kulsyre. Fremdeles er der ikke noget Stof, som giver Ilt, uden at det 

 tillige giver Kulsyre, selv praecipitatum per se ikke undtaget -), og hvad der er 

 mærkeligt, de give alle først Kulsyre og derpaa Ilt. At der dannes Kulsyre ved 

 Blanding af Kvælstofoxyd og Ilt, ansaa han for sikkert efter Priestley's Forsøge), 

 saa meget mere som andre ogsaa have fundet det samme'), og skjøndt han selv 

 ikke faaer Bundfald med Kalkvand, søger han at bortforklare det. 



I sit Svar herpaa ') henholder Cavendish sig hovedsagelig til „the most material 

 experiment alledged by Mr. Kirwan", nemlig Priestley's Meddelelse om, at man 

 ved Opvarmning af rødt Præcipitat med Jernfilspaan faaer Kulsyre. C. viser nu, at 

 denne hidrører fra den Grafit, Jernet indeholder"), og fastholder den Slutning, han 

 har draget af sine Forsøg i sin Hovedafhandling, „that the diminution af common 

 air by phlogisticalion is by no means owing to the generation or separation of 

 fixed air from it" '). 



Kir WAN's Duplik'^) drejer sig kun om irrelevante Bagateller. 



Vi skulle nu se, hvilke Slutninger Lavoisier og de Laplace drog af det Forsøg, 

 de udførte 23. Juni 1783, og hvori de ved Forbrænding af Brint og Ilt fremstillede 

 5 gros eller omtrent 19 g. Vand. I den Beretning, de Dagen efter gav Akademiet 

 om deres Forsøg, hedder det: „nous ne balançâmes pas à en conclure que l'eau 

 n'est point une substance simple et qu'elle est composée poids pour poids d'air 

 inflammable et d'air vital" "). Denne Slutning forekommer os med vore Forudsæt- 



') Phil. Trans. 1783, 413. 



'^) Priestley's Exp. a. Obs. 3, 15, 16. 



») Ibid. 1, 114, 189; 2, 218. 



■•) Fontana, Recb. pbys. s. l'air nitreux et l'air dépblogistiqué, Paris, 1776, 8", S. 77. — Guyton de 

 MoRVEAU, Maret et duhande: Elémens de Cbymie, Dijon 1777, 8", 1, 324. 



') Phil. Trans. 1784, 1, 170. 



^) Scheele imødegaaer Kirwan's Theori ved at paavise det samme og spørger med Kette: „Warum 

 nimmt man denn allemal Eisenfeil zu solchen Versuchen, und niclit reinere Metalle?" Ved Anvendelse 

 af ganske rent Kobber faaer man ikke Spor af Kulsyre (Crell's Ann. 1785, 1, 155). Hertil bemærkede 

 Kirwan, at Kobberets Flogiston er langt stærkere bundet end Jernets, og at det røde Præcipitat derfor 

 ikke saa let kan tiltrække det som .lernets Ibid. 2, 336), men Gren viste, at man heller ikke faaer 

 Kulsyre ved Anvendelse af rent Bly eller Zink, livorpaa dog Kirwan's Bemærkning ikke passer (Crell's 

 Beytr. 3, 231; 1787). 



'; Phil. Trans. 1784, 1, 177. 



«) Ibid. 178. 



*■) Mém. de l'Acad. des Se. 1781, S. 468 (trykt 1784): Œuvres 2. 339. — Senere udførte Lavoisier 

 og Meusnier en Synthese af c. 170 gram Vand med Anvendelse af tørre Luftarter i Nærværelse af en 

 Kommission paa 20 Medlemmer, som vare udnævute af Akademiet, og flere andre Videnskabsmænd 

 (Journal polytipe 27. Febr. 1786; Ann. de Ghini. 3, 70). Det er dette Forsøg, som bragte dem til at 

 antage, at Vand var sammensat af 85 »lo Ilt og 15 "/o Brint (rigtig 88,s7 og 11,13, som det sædvanlig 

 angives i den Tids Litteratur. 



