20 



paavises som en Bestanddel af Luften. Især maa inan forvisse sig om, at Alkaliet 

 er rent, thi ofte findes Tartarus vilriolatus i nybrændt Aske'). 



Men Hovedmanglen i Bevisførelsen for en Ae. univers, er dog, at Forsøg, 

 hvorved den virkelig omdannedes til andre Syrer eller andre til den, i Grunden 

 ganske fattedes. Stahl anfører vel som sandsynligt, at Saltsyre i Organismen om- 

 dannes til Salpetersyre, fordi denne lettest vindes af Urin og Exkrementer, medens 

 dog baade Mennesker og Dyr nyde meget Kogsalt, men saa at sige intet Salpeter"-). 

 Ogsaa af et direkte Forsøg slutter han, at Saltsyre kan omdannes til Salpetersyre 

 (ibid. S. 187 — 188): Ved Opløsning af Jerntraad i kold Saltsyre blev et sort Pulver 

 tilbage, som opløstes i varm Saltsyre, og herved omdannedes samtidig en Del af 

 denne til Salpetersyre, som dels kjendtes paa Lugten, dels farvede Korkproppen 

 gul. Scheele mente, sikkert med Rette, at begge Dele hidrørte fra Chlor^). Men 

 naar baade Macquer') og næsten med de samme Ord Kopp-') fortælle, at Stahl 

 forsikrer, at han har omdannet Svovlsyre til Saltsyre og Salpetersyre og omvendt 

 reduceret Saltsyre og Salpetersyre til deres oprindelige Tilstand som Svovlsyre, men 

 at han ikke har offentliggjort sine Forsøg i denne Retning (hvorfor Macquer til- 

 føjer: „ces transformations d'acide sont encore un problème non résolu"), saa ved 

 jeg ikke, til hvilket Sted i Stahls Skrifter, de sigte, maaske til følgende: „Sed loquor 

 1. all. de vitriolici spiritus seu acidi vitrosi, communis [salis] seu culinaris mutua 

 conversione, ad quam ut quilibet ita præceps irrumpat, vix fiet, nam & sæpes illic 

 sunt & sentes. Sed hæc in transitu""). 



Allerede ganske faa Aar efter Stahl's Død (1734) tog Pott Spørgsmaalet op i 

 en større Afhandling og kom, trods sin store Veneration for Stahl til den Slutning, 

 at endnu ingen med tilstrækkelige Beviser havde godtgjort Existensen af den uni- 

 verselle acidum primigenium '). Og senere, da Pott's skeptiske Stilling overfor 

 UniversalsjTen havde givet J. H. G. v. Justi Anledning til en Afhandling: „Erweis, 

 dass nur ein saueres Salzwesen in der Natur ist, welches sich nach Maasgebung 

 der Salze und Erden, womit es sich vereiniget, in verschiedene Arten verändert"**), 

 saa gjendrev Pott Punkt for Punkt JusTi's hazarderede Paastande og efterviste, at 

 de Beviser, han anførte for dem, samtlige beroede paa Misforstaaelser og mangel- 

 fulde Kundskaber i Kemien"). Saaledes viser han, at Justi's Forsøg paa at omdanne 

 Saltsyre til Svovlsyre ved at gløde Kogsalt, Jerntveilte og Kul og udtrække Massen 



') K. Sv. Vet Ak. Handl. 1773, S. 170. 



-) Beweisz von den Saltzen, Halle 1723, 8', S. 129, 139. 



') Scheele's Werke, herausg. von Hermbstädt 2, 61 (Vom Braunstein, S. 26). 



*) Dictionn. de Chymie 2 Éd., Paris 1778, 8", 1, S. 8. 



ä) Gesch. d. Chem. 3, 16. 



*) Stahlii Opusc. cliym. phys. med. Halæ Magdeb. 1715, 4", S. 310. 



') „Universalitas hujus acidi primigenii jam ea non paucis annis naturæ indagatoribus strenuis 

 arrisit, sed qui hane rem sufficientibus experimentis declaret, hactenus inventus est nemo". (Ob.serv. et 

 Animadvers. Chym., Berol. 1739, 4», 1, S. 19). 



*) Justi's Gesammelte Chymische Schriften, Berlin u. Leipzig, 1761, 8", 2, S. 221. 



ä) Pott: Physikalisch-Chj'mische Materien, Berlin, 1762, 4°, S. 31 — 46. 



