Meninger'). Den enesle rigtige, den, som Lavoisier havde fremsat 1778 (Mém. de 



') Rutherford (De aëre mephitico, Edinburgh, 1772, S. 25) antog den for en Forbindelse af al- 

 mindelig Luft og Flogiston. Priestley havde næsten lige den modsatte Mening, idet han troede, at det, 

 der manglede Kulsyren, for at den kunde blive til aim. Luft, var Flogiston (Exp. a. Obs. on diff. kinds 

 of Air 1, 43, 2, 314 f.), og er nærmest tilbøjelig til at antage den for et Element. Senere (Exp. a. Obs. 

 Nat. Phil. 1, 384 [1779]) mener han, at den er „a factitious substance" og en Modification af Salpeter- 

 syre eller Svovlsyre, og han imodegaaer den Anskuelse, at Kulsyre er en Forbindelse af Ilt og Flogiston 

 (ibid. S. 446). Tvertimod mener han, at den kan omdannes til Kvælstof, og dette igjen til Ilt, navnlig 

 „by incorporating with water", saa at Kulsyre „may rather be called the medium between pure air and 

 phlogisticated air and not phlogisticated air the medium between pure air and fi.xed air" (ibid. S. 448). 

 Endnu i et Brev til Kirwan af Aug. 1780 iScheele's Werke 1, 34 — 35) fralægger han sig den Anskuelse, 

 at Flogiston omdanner atmosfærisk Luft til Kulsyre, men 1782 meddeler Kirwan (Phil. Trans. 1782, 

 S. 230), at Priestley nu ganske deler hans Anskuelse, hvad han er bemyndiget til at meddele. Denne 

 Anskuelse fastholder Priestley endnu 178(; (Exp. a. Obs. Nat. Phil. 3, 405). 



Bergman sjnes ikke utilbøjelig til at betragte Kulsyre som usammensat: „De aère tixo evidenter 

 demonstratum confido, quod propriæ sit indolis, semperque acidæ" (De præcipitatis metallicis 1780; 

 Opusc. 2, 360). Priestley's Anskuelse (se ovenfor), at Kulsyre er en Modification af Salpetersyre eller 

 Svovlsyre, forekommer ham yderst tvivlsom, fordi han lader disse Syrer virke paa organiske Stoffer (se 

 ovenfor S. 26), og disse altid indeholde eller danne megen Kulsyre: „Alioquin non diffiteor mihi 

 hand improbabilem esse conjecturam de ortu acidi aërei e nitroso ut niox fusius explicabitur". Han 

 henstiller da libid. 368i, om ikke Salpetersyre ved en vis Mængde Flogiston kan blive til Kulsyre, (dog 

 kun „quod acidum nitri sit phlogisti avidissimum illoque pro diversa dosi & connexione mirum in 

 modum inutari queat"), ved en større antage Form af Kvælstof, ved en endnu større danne Varme og 

 ved en endnu større Lys. Disse Anskuelser, som tildels falde sammen med Formodninger af Scheele, 

 forholder Bergman sig dog noget skeptisk overfor, hvad der allerede fremgaaer af hans Udtryksmaade: 

 „Nonne acidum nitri certa phlogisti dosi abire queat in acidum aëreum?" Denne sidste Ide synes at 

 være Bergman's egen, om end den maaske er fremkaldt ved en Yttring af Scheele i et Brev til Bergman 

 1779: „Könnten wir doch auf Mittel gerathen, die Luftsäure noch mehr Flogiston zu entziehen". (Norden- 

 skiöld: K. \V. Scheeles Bref och Anteckningar. Stockholm 1892, S. 297). Tanken dannede nemlig en 

 naturlig Afslutning paa de Forestillinger, Scheele i „Ueb. Luft u. Feuer" gjorde sig om Sammenhængen 

 mellem forskjellige Luftarter, Varme og Lys. Han mener nemlig her, at Kulsyre -1- Flogiston er Kvælstof, 

 Kvælstof + Flogiston er Ilt, CWerke 1, 210-213), Ilt -f Flogiston er Varme (ibid. S. 74; 84-85), Varme 

 -f Flogiston er Straalevarme (ibid. 150, 169), Straalevarrae -f Flogiston er Lys i ibid. 151, 170), Lys + Flo- 

 giston er Brint (S. 230). Men medens han anfører rigtige Forsøg for alle de øvrige nævnte Overgange, 

 er hans Grunde til at antage Kvælstof som Mellemled mellem Ilt og Kulsyre paafaldende svage og 

 usikre. Senere omtaler han slet ikke denne Overgang, men hævder blot imod Kirwan's Doktrin om 

 Kulsyre som en Forbindelse af Flogiston og Ilt, at „viele glauben noch viel mehr, dass eben jene reine 

 Luft noch weiter deflogistizieit werden müsse um Luftsäure zu werden, und wenn sie gänzlich vom 

 Phlogiston frey sey, werde sie Salpetersäure" (Crell's Ann. 1784, 2, 123). Ved den sidste Sætning bi- 

 falder altsaa Scheele Bergman's Tanke, og han fastholder endnu Aaret efter (ibid. 1785, 1, 153) denne 

 Mening. 



Macquer siger ligefrem, at om Kulsyrens Bestanddele vides intet sikkert; „A peine même peut-on 

 former à ce sujet de simples conjectures revêtues d'un certain degré de vraisemblance", men er dog, 

 skjøndt med stor Reservation, tilbøjelig til at antage den af Priestley (se ovenfor) forkastede Mening, 

 at: „l'air phlogistique parait être moyen entre celui d'air pur et celui de gas méphitique (Kulsyre)". iDict. 

 de Chymie 2 Éd. 2, 295. Ogsaa Gren (Crell's Beitr 3, 235; 1787) anser nærmest Kulsyren for et 

 Element, „weil wir ihre ungleichartigen Bestandtheile gar nicht kennen". Monnet (Traité de la dissolution 

 des métaux, Paris 1775, 12", S. 21) betragter Bergman's acidum aëreum kun som „un être de raison" og 

 mener, at Kulsyre ikke er andet end ,de l'air ordinaire, combiné d'une manière extraordinaire de l'eau". 

 At den rødner bleg Plantefarve, er ikke nok til at kalde den en Syre. Sage (Elémens de minéralogie, 

 Paris 1777, 1, Préface x) antog, at Kulsyre var en ved Flogiston modificeret Saltsyre. De la Metherie 



