46 



Syrer, hidrøre fra Syrens Sønderdeling, og al deres Egenskaber ere forskjellige efter 

 de forskjellige Syrer. I Afhandlingen om Pyroforels Iltning'), sammenligner han 

 den brændbare Luft (CO), som han faaer sammen med Kulsyre ved at gløde Alun 

 med Sukkerkul, med andre brændbare Luftarter. Denne giver ved Forbrænding 

 Kulsyre, men de to andre brændbare Luftarter, som faaes ved Opløsning af Metaller 

 i fortyndet Svovlsyre og i Saltsyre, kalder han „air inflammable vitriolique" og 

 „marin" og mener, at de synes at være, „l'un, une espèce de soufre vitriolique, 

 l'autre, une espèce de soufre marin dans l'état vaporeux ou aériforme". Han ud- 

 taler-), at Analogien med Fofbr;cndingen af Svovl, Fosfor og Kul havde bragt ham 

 til „invinciblement à conclure (jue la combustion de l'air inflammable devait égale- 

 ment produire un acide". Særlig antog han ved Forsøg, han i Sept. 1877 havde 

 foretaget sammen med Bucquet'), at der, da denne brændbare Luft var fremstillet 

 af fortyndet Svovlsyre og Jern, ved deres Forbrænding med Ilt niaatte dannes 

 Svovlsyrling eller Svovlsyre, medens Bucquet mente, at der vilde dannes Kulsyre. 

 De foretog derfor Forsøget over Kalkvand ; der fremkom kun en svag Uklarhed, 

 altsaa var Bucquet's Mening urigtig, men deraf fulgte ikke, at Lavoisier's var 

 rigtig. I Vinteren 1781 — 82 gjenlog han Forsøget i større Maalestok sammen med 

 Gengembre^). De tændte Brinten, som fandtes i en Flaske paa 6 Liter, lieldte strax 

 en Unze Kalkvand deri, satte derpaa hurtigt en Prop i med et Kobberrør, som ved 

 et bøjeligt Rør stod i Forbindelse med en Iltbeholder, og saa nu for første Gang 

 Ilt brænde i Brint, men hverken dette Forsøg eller et ganske lignende, hvor der 

 istedenfor Kalkvand anvendtes rent Vand og derpaa fortyndet Alkali, førte til noget 

 Resultal, for saa vidt som der i intet af Forsøgene viste sig nogen Antydning af, 

 at der var dannet en Syre. Her var da et meget væsentligt uklart Punkt i Lavoi- 

 sier's Theori. Og da ikke faa andre Kemikere ved Forbrænding af (uren) brændbar 

 Luft havde faaet dannet Kulsyre, medens der samtidig var gjort mange Erfaringer, 

 som syntes at støtte Cavendish's Antagelse, at Flogiston var væsentlig identisk med 

 Brint, saa fik Flogistonlheorien i Begyndelsen af Firserne et stort Opsving, især 

 ved et Arbejde, som den engelske Kemiker Richard Kirwan ofYentliggjorde 1782-^). 

 En af Lavoisier's væsentligste Indvendinger mod Flogistontheorien var jo netop, 

 at Flogiston var et rent hypothetisk Stof, hvis Existens kun godtgjordes ved Ræsonne- 

 menter af tvivlsom Værdi. Ansete Flogistikere som Scheele og Bergman, ja Stahl 

 selv havde jo udtrykkelig fremhævet, at det i ren Tilstand slet ikke kunde frem- 

 stilles, fordi del i det Øjeblik, det gik ud af en Forbindelse, strax indtraadte i en 

 anden. Men Cavendish havde dog ment, at naar Metaller som Zink eller Jern 

 opløstes i Saltsyre eller fortyndet Svovlsyre, „their phlogiston flies off, without 

 having its nature changed by the acid, and formes the inflammable air'')". Ogsaa 



') Se ovenfor S. 37. 



-) Méra. de lAcad. des Se. 1781, S. 468 (trykt 1784); Œuvres 2, 337. 



3J Ibid. 336. 



') Ibid. 



^) Philos. Trans. 1782, S. 195. 



") Se ovenfor S. 32. 



