45 



Flogiston, saa afgiver Svovlsyrlingen, naar den blandes med Ilt. Flogiston til denne 

 og bliver igjen til Svovlsyre. Det er dog let at see, at da Kul efter Flogistikerne 

 er Flogiston J^ Kulsyre, og der ved den første Proces virkelig dannes Kulsyre, skulde 

 Konseqventsen ved Ræsonnementet om Salpetersyre være den, at en anden Del af 

 Svovlsyren afgav Flogiston til Kulsyren, hvorved gjendannedes Kul, medens Svovl- 

 syren ved at miste Flogiston blev til Ilt, der da ved at forbinde sig med Svovlsyr- 

 lingen paa ny blev til Svovlsyre. Denne Proces kan imidlertid ikke finde Sted, 

 fordi Kulsyre er en Luftart, som gaaer bort, medens Kvægsølvkalk er fast og bliver. 

 Men, som ovenfor (S. 37) vist, havde Lavoisier ogsaa gjennemført Forsøget med 

 Svovlsyre og Kvægsølv, og her kunde van Troostwyk's og Deiman's Ræsonnement 

 gjennemføres. Men medens Ilten i Salpetersyre herefter bliver Salpetersyre ~ Flo- 

 giston, bliver den i Svovlsyre = Svovlsyre : Flogiston, en Konseqvents, som de efter 

 det ovenanførte virkelig vedkjende sig. 



Med Hensyn til Metalkalkene dele de Scheele's Mening, forsaavidt som de 

 antage, at Metallernes Vægtforøgelse ved Overgang til Kalke hidrører fra, at den 

 forbrugte Ilt forener sig med Metallernes Flogiston'), men at Forbindelsen af Flo- 

 giston og Ilt er Varme, som Scheele mente, modbevise de meget smukt ved at 

 bringe Brint og Ilt til at forene sig i en lukket Beholder ved Hjælp af en elektrisk 

 Gnist. Luftblandingen forsvinder, men Vægten af Beholderen er efter Afkøling til 

 almindelig Temperatur uforandret'-). 



Hovedgrunden til, at Lavoisier's Syretheori endnu i Begyndelsen af Firserne 

 ikke havde fundet Tilslutning, var dog, at der var en stor Række Fænomener, som 

 Flogistikerne kunde forklare paa en simpel og naturlig Maade, men overfor hvilke 

 Lavoisier hidtil havde forholdt sig usikker og tvivlsom. At Metallerne vare tilstede 

 i Saltene i Form af Kalke, havde Bergman uimodsigelig godtgjort, og Lavoisier 

 var ganske enig heri. Men Flogistikerne forklarede let denne Forkalkning af 

 Metallerne ved Opløsning i Syrer: Metallerne afgav herved Flogiston, der enten 

 udviklede sig i Form af brændbar Luft, eller i andre Tilfælde forenede sig med en 

 anden Del af Syren til mere eller mindre llogisticerede Syrer som Svovlsyrling og 

 Kvælstofoxyd. Denne Cavendish's gamle Tanke fra 1766 var ikke bleven rokket 

 ved Lavoisier's Forsøg og Tlieori. Vel havde han tydet Dannelsen af Svovlsyrling 

 og Kvælstofoxyd ved Metallernes Opløsning i koncentreret Svovlsyre og i Salpeter- 

 syre paa fuldt tilfredsstillende Maade, nemlig ved at paavise, at Metallerne berøvede 

 Syrerne en Del af deres Ilt, og netop derved selv gik over til Kalke, medens de 

 udviklede Luftarter vare Rester af Syrerne. Men den anden Maade, hvorpaa Metaller 

 kunde opløses i Syrer, den, hvorved der udvikledes brændbar Luft, stod endnu 

 ganske uklar for ham, og hans Theori havde endnu kun strejfet dette Fænomen 

 med usikre Formodninger. I Afhandlingen om Salpetersyrens Sammensætning ä) 

 siger han, at de forskjellige Luftarter, der udvikle sig ved Metallernes Opløsning i 



!) Ibid. S. 88. 

 2) Ibid. S. 89. 

 ä) Se ovenfor S. 35. 



