39 



en Base, som enten kunde være saltagtig (alkalisk) eller jordagtig eller bestaae af en 

 Metalkalk : „Det staaer nu tilbage for os at udføre det for Saltenes konstituerende 

 Bestanddele, som vore P^orgængere have udført for de neutrale Salte selv, nemlig 

 at sønderdele Syrerne og Baserne selv og saaledes udvide Grændserne for den 

 kemiske Analyse endnu et Skridt". Allerede i foregaaende Arbejder har han vist, 

 at Priestley's deflogisticerede Luft indgaaer som Bestanddel i flere Syrer og særlig 

 i Fosforsyre, Svovlsyre og Salpetersyre. Han troer nu at kunne slaa fast, hvad han 

 allerede tidligere har antydet, at denne Luftart ikke blot er en Bestanddel af alle 

 Syrer, men er selve Syreprincipet (le principe constitutif de l'acidité), og at Syrernes 

 Forskjellighed beroer paa, at de foruden Syreprincipet indeholde et eller flere andre 

 Elementer, som ere forskjellige for de forskjellige Syrer. Han foreslaaer nu for den 

 karakteristiske syredannende Bestanddel Navnet „principe acidifiant" eller „principe 

 oxygène". Han haaber efterhaanden at kunne vise, at der ikke er nogen Syre „si 

 ce n'est peut être celui du sel marin", uden at man kan sønderdele eller danne den 

 ved at berøve eller gjengive den dette Syreprincip. 



Scheele havde allerede lejlighedsvis vist, at man kunde fremstille Svovlsyre 

 ved at opløse Svovl i Salpetersyre, og at Fosfor paa samme Maade gav Fosforsyre'). 

 Maaske uden at kjende, i ethvert Tilfælde uden at nævne dette, påaviser Lavoisier 

 det samme for Fosforsyrens Vedkommende'-') og gjør opmærksom paa, at dette for- 

 træffeligt slemmer med hans Theori, idet Salpetersyren leverer Fosforet le principe 

 acidifiant og derved selv reduceres til Kvælstofoxyd. Vel kan han lænke sig, at 

 Flogistikerne ville give en anden og meget plausibel Forklaring af denne Beaktion, 

 nemlig at Fosforets Flogiston har forenet sig med Salpetersyren til Kvælstofoxyd, 

 eller at der er foregaaet en Dobbeltdekoniposition, idet Salpetersyren har afgivet 

 Ilt til Fosforet og dette Flogiston til Salpetersyren; men denne Forklaring forud- 

 sætter dels, at Kvælstofoxyd indeholder Flogiston, dels, at det har faaet dette fra 

 Fosforet, medens hans egen Forklaring viser, al man ikke behøver al antage Flo- 

 giston for at forstaa Reaktionen, ligesom han haaber sikrere og sikrere at kunne 

 godtgjøre, at Antagelsen af dette Princip overhovedet er overflødig. 



Men til Trods for den Klarhed og Konseqvents, hvormed Lavoisier udviklede 

 sine Anskuelser i de ovennævnte Arbejder, havde hans nye Ideer endnu i Begyn- 

 delsen af Firserne aldeles ikke vundet Terræn. Ikke en eneste Kemiker af nogen 

 Betydning havde givet ham sin Tilslutning. Endnu i 1783 skriver Scheele til 

 Bergman: „Sollte es wohl so schwer seyn, Lavoisier zu überzeugen, dass sein 

 saures System nicht Allen schmackhaft fallen wird: Salpetersäure aus reiner Luft 

 und Salpeterlufl, Luftsäure aus Kohlen und reiner Luft, Vitriolsäure aus Schwefel 



und reiner Luft !! Kann man solches glauben'?'?" '). Vel vare Flogistikerne 



ingenlunde enige indbyrdes, men om Existensen af et Flogiston og Nødvendigheden 

 af at antage dette Princip for at forklare de kemiske Fænomener var der dog 



') Ueb. Luft u. Feuer; Werke 1, 172 Anm. 



-) Mém. de I'Acad. d. Se. 1780, 343 (læst 18. Nov. 1780); Œuvres 2, 271. 



') Nordenskjold: K. W. Scheele's Bref och Anteckningar, Stockholm, 1892, S. 364. 



