38 



brænding gik over til Kulsyre, og jo mere Kul man anvendte, desto mere dannedes 

 der af denne brændbare Luft, som Lavoisier nærmest var tilbøjelig til at antage 

 for luftformigt Kulstof). Det Pyrofor, som samtidig dannedes, anvendte L. til føl- 

 gende Forsøg. Han lod det brænde paa en Vægtskaal og fandt, at det derved tillog 

 betydelig i Vægt. I Kulsyre og Kvælstofoxyd forandredes det ikke. Derimod for- 

 mindskede det et med Vand afspærret Rumfang Luft fra 100 til 72'/2. Naar For- 

 søget foretoges over Kalkvand, blev dette uklart. Pyroforets Kulstof deltog altsaa i 

 Iltningsprocessen. I Ilt tændte Pyroforet sig med stor Livlighed, og naar Forsøget 

 foretoges over Kalkvand, kunde han faa \f^ ^f Ilten absorberet. Kulstoffets Iltning 

 er dog kun en underordnet Del af Processen. Det væsentlige er Svovlleverens Iltning, 

 og medens Pyroforet før Forbrændingen smager som Svovllever, smager det efter 

 Forbrændingen som Alun og giver ved Udludning en Opløsning af Alun. For- 

 holdene ved Pyroforets Dannelse og Forbrænding ere ham nu fuldstændig klare. 

 Ved dets Dannelse optager Kullet Svovlsyrens Ilt, og gaaer over lil Kulsyre, medens 

 Svovlsyren gaaer over til Svovl. Ved dets Forbrænding optager Svovlet igjen Ilt og 

 gaaer over til Svovlsyre. Ved delte Arbejde paaviste altsaa Lavoisier, at Stahl's 

 Hovedforsøg kunde forklares uden Antagelse af Flogiston. Ogsaa det naturlige Svovl- 

 jerns Overgang til Jernvitriol viste Lavoisier endnu 1777 beroede paa Iltning-), 

 ganske som Mayow havde gjort, men i skarp Modsætning til Flogistontheoriens 

 Lære, at Overgangen beroede ])aa, at Svovljernet afgav Flogiston til Luften. Han 

 finder ikke blot, al Luften er nødvendig lil „la vitriolisation des pyrites", men til- 

 lige, at naar man henlægger dem paa et middelvarmt Sted, indtil de netop begynde 

 at forvitre, og saa strax bringer dem i et afspærret Rumfang Luft, formindskes 

 dette, efterhaanden som Vitrioldannelsen skrider frem, og den resterende Luft slukker 

 et Lys og fælder ikke Kalkvand; den bestod derfor af den sædvanlige „Mofette", som 

 bliver tilbage, naar almindelig Luft berøves sin Ilt. I Ilt gaaer Vitrioldannelsen 

 endnu langt hurtigere. Han slutter heraf næsten med Mayow's Ord: Pyrit er en 

 Forbindelse af Svovl og Jern. Dens Svovl optager Ilt af Luften og gaaer over til 

 Svovlsyre, og denne angriber da det fintdelte Jern og danner Jernvitriol. 



Resultatet af alle de nævnte Arbejder sammenfattede Lavoisier i en almindelig 

 Betragtning: „Sur la nature des acides", som han læste i Akademiet 23. Nov. 1779-^). 

 Allerede Indledningen er karakteristisk, idet den viser de store almindelige Syns- 

 punkter, hvorfra L. altid ser Tingene. Naar de gamle Kemikere havde reduceret 

 et Legeme lil Olie, Salt, Jord og Vand, troede de al have naaet Grændsen for den 

 kemiske Analyse og betegnede derfor disse Stoller som Principer eller Elementer. 

 Efterhaanden opdagede man imidlertid, at flere af disse paa ny kunde sønderdeles, 

 at f. Ex. de neutrale Salte ere dannede ved Forening af to Substantser, en Syre og 



'i Det varede længe, før denne brændbare Lufts Beskaffenhed {CO} blev opklaret, og den spiller 

 en Rolle i de Forsøg, Flogistontheorien i de sidste Aar af Aarlnindredet gjorde paa at hævde sin Be- 

 rettigelse. Se Kopp: Gesch. d. Chem. 3, 293. 



■') Mém. de l'Acad. des Se. 1777 S. 363 (trykt 1780); Œuvres 2, 199. 



ä) Trykt 1781 i Mém. de l'Ac. des Se. 1778, S. 535; Œuvres 2, 248. 



