27 



bei arbeitenden Chemikern wenig Beifall in seiner Meinung finden, dass diese 

 Säure Ursprung aller andern Säuren abgebe". L.s Forsøg vise kun, at Syrerne 

 indeholde Ilt. Saasnarl denne kommer i Berøring med Kul, ,ist gleich die Luftsäure 

 los', idet nemlig efter Scheele's Opfattelse Kullets Flogiston forener sig med Ilten 

 til Varme, hvorved Kulsyre frigjøres'). 



Med den Opfattelse, som fra forskjellige Sider og med forskjellige Grunde blev 

 gjort gjældende, at Kulsyre var Acidum universale, nærme vi os den store Strid 

 mellem Kirwan og Lavoisier, som drejede sig om, hvorvidt Kulsyre eller Ilt var 

 Syreprincipet, og som endte med en saa glimrende Sejr for Lavoisier, idet Kirwan 

 selv aabent erkjendte, at han havde Uret. Men den historiske Udviklings Gang 

 medfører, at vi maa tage et andet Udgangspunkt end Acidum universale, nemlig, 

 hvad der sker, naar Metallerne opløses i Syrer, om end Kirwan upaatvivlelig har 

 været stærkt paavirket af den Anskuelse, som af saa berømte Kemikere blev be- 

 tragtet som sandsynlig, at Kulsyre var Ae. universale, hvad der ogsaa vil fremgaa 

 af flere Punkter i det følgende. 



Gamle Udtalelser fra det 13.-14. Aarh. tyde paa, at man antog, at Syrerne 

 virkede forkalkende paa Metallerne, før de opløste dem. Saaledes siger: 



Pseudo-Geber: „Ex metallis etiam fluni sales post ipsorum calcinationem ä)" ; 



Albertus Magnus: „Ilia aqua (Salpetersyre, se ovenfor S. 4) lunam dissolvit, 

 aurum et argentum separat, mercurium calcinât"^); 



Bamon Lull: „Hæc acjua (Kongevand) dicitur aqua ignis, quia comburit et 

 cremat aurum & argentum melius, quam ignis elementaris facere potest"^). 



Odomar (Munk i Paris under Philippe de Valois) kalder Kongevand „Aqua 

 calcinationis omnium metallorum" '). 



En lignende Anskuelse synes senere at være den almindelige. Libavius om- 

 taler under Solutio ogsaa Calcinalio, som deles i C. reverberii (C. per ignem) og 

 Alcolismus. Under Alcolismus hører bl. a. Corrosio per aquas fortes''). Naar I. B. 

 van Helmont siger, at Sølv efter Opløsning i Salpetersyre, Kvægsolv efter Opløsning 

 i Svovlsyre ere tilstede som saadanne i Opløsningen, kun at de ere blevne gjennem- 

 sigtige, medens de før vare uigjennemsigtige, mener han kun, at Opløsningsmidlet 

 ikke forener sig med det opløste Stof per minima, d. v. s., at de ikke fuldstændig 

 gjennemtrænge hinanden, thi saa maatte der frembringes noget helt nyt, men dette 

 sker ikke. Metallernes indre Kjerne berøres i Virkeligheden ikke; de kunne udskilles 



') Crell's Ann. 1785, 1, 153. 



^) Testamentum (Mangeti Bibi. ehem., Genevæ 1702, Fol. 1, 562). 



') Compositum de Compositis. Tlieatrura ehem , Argentorati, 1613, 8°, 4, 937 — 938. 



*) Testamentum iMangeti Bibi. ehem., 2, 744). 



') Practica Magistii Odomari ad discipulum. Theatr. chem. Argentorati 1613. 3, 161. 



") LiBAVii Alchemia, Francofurti, 1606, Fol. S. 23. 



4* 



